Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, з 22 січня 2004 року по 20 січня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 24 серпня 2022 року відповідач придбав автомобіль марки «Toyota Camry», чорного кольору, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2487 см. куб. Сторонами не досягнуто згоди стосовно розподілу автомобіля. У зв`язку з чим з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить визнати за позивачем та відповідачем право власності на 1/2 частину спірного автомобіля та залишити без розгляду питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

18 жовтня 2023 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про витребування у Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» відомостей про дату відкриття ОСОБА_2 банківських рахунків: НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 та про залишок грошових коштів (в тому числі у іноземній валюті) на вказаних банківських рахунках, які були відкриті у період перебування сторін у шлюбі, а саме з 22 січня 2014 року по 20 січня 2023 року станом на 19 січня 2023 року, через не доведення, чим підтверджується належність банківських рахунків відповідачу.

Від представника позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд визнати за позивачем право власності на грошових коштів (в тому числі в іноземній валюті), що перебувають на банківських рахунках, відкритих відповідачем у Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» станом на 19 січня 2023 року: НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про збільшення розміру позовних вимог залишено без руху з таких підстав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 січня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про збільшення розміру позовних вимог повернуто.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

З 22 січня 2004 року по 20 січня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7,8).

24 серпня 2022 року відповідач придбав автомобіль марки «Toyota Camry», чорного кольору, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2487 см. куб. (а.с. 9,10).

Позивач просить визнати за кожною із сторін право власності на 1/2 частину частину спірного автомобіля.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на придбання спірного майна під час перебування у шлюбі.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

Між сторонами виник спір з приводу сімейних правовідносин, предметом доказування є доведення, що грошові кошти на придбання спірного майна є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Пунктом 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України).

Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою привальною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є особистою приватною власністю.

За встановлених обставин спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 Сімейного Кодексу України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З урахуванням засад рівності часток сторін при поділі спірного майна подружжя та положень ст. 17 Сімейного кодексу України, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог по цій справі.

Керуючись ст.ст. 57, 60-61, 63, 69-71 СК України, ст.ст. 16,319,321,358,368 ЦК України, п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.12-13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 229, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Toyota Camry», чорного кольору, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2487 см. куб.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 , право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Toyota Camry», чорного кольору, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2487 см. куб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є. Арапіна