КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Єдиний унікальний номер справи № 755/1192/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8262/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Башловка Антон Миколайович, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борозенець Юліана Георгіївна, про стягнення заборгованості за договорами позики та визнання договорів дарування недійсними,

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г., про стягнення заборгованості за договорами позики та визнання договорів дарування недійсними.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, підстав для їх роз`єднання з ініціативи суду не вбачається.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У апеляційній скарзі вказує, що позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Зазначає, що у будь-якому випадку, якщо заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та на них не поширюється дія заборон, визначених у частинах 4, 5 статті 188 ЦПК України, суд не має підстав для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявляє позивач клопотання про об`єднання позовних вимог.

Стверджує, що предметом позовної заяви, повернутої оскаржуваною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва є стягнення заборгованості за договором позики та визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними (фіктивними), оскільки вони укладені з метою уникнення виконання зобов?язань за договором позики. Підставами позову є наявність у відповідача ОСОБА_2 невиконаного грошового зобов`язання за договором позики, строк виконання якого настав перед позивачем. 3 цієї ж підстави заявлена позовна вимога про визнання договорів дарування недійсними, укладеними як спосіб уникнення відповідальності за грошове зобов`язання.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах №908/420/20 від 02 грудня 2020 року, №922/1359/19 від 31 жовтня 2020 року, №914/2191/18 від 22 квітня 2019 року, №911/414/18 від 12 лютого 2019 року.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 2 частини 4 статті 185 ЦПК України визначено, що заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Відповідно до окремих положень статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

При цьому, під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднані можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 у справі № 911/414/18, постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 у справі № 914/2191/18.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин, як зазначив Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2020 у справі № 922/1359/19.

Частиною 2 статті 188 ЦПК України визначено, що суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Частиною 4 та 5 статті 188 ЦПК України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог: (1) які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом; (2) щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Аналіз наведеного дозволяє зробити висновок, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання цивільного судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами статті 188 ЦПК України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Отже, приписи частини 2 статті 188 ЦПК України суд, з урахуванням конкретних обставин, має право застосувати як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення.

У прохальній частині своєї позовної заяви ОСОБА_1 просить суд:

- Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14 грудня 2021 року в сумі 5 675 790 грн;

- Визнати недійсним договір дарування квартири від 15 грудня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. (зареєстровано у реєстрі за №1590);

- Визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення від 15 грудня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. (зареєстровано у реєстрі за №1593).

Як видно зі змісту позовної заяви, предметом спору є стягнення заборгованості за договором позики та визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними (фіктивними), оскільки, на думку позивача, вони укладені з метою уникнення виконання зобов?язань за договором позики.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що підставами позову є наявність у відповідача ОСОБА_2 невиконаного грошового зобов`язання за договором позики, строк виконання якого настав перед позивачем. 3 цієї ж підстави заявлена позовна вимога про визнання договорів дарування недійсними, укладеними як спосіб уникнення відповідальності за грошове зобов`язання.

Отже, заявлені позивачем вимоги пов`язані між собою, обґрунтовуються існуванням між сторонами договірних відносин позики та стосуються питань виконання вказаного договору.

Обмежень, встановлених частиною 4 та 5 статті 188 ЦПК України, за яких визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог у цій справі не установлено.

Суд першої інстанції не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2020 року у справі № 922/1359/19, за якою на стадії відкриття провадження у справі суд позбавлений процесуального права надавати оцінку доказам, поданим позивачем в обґрунтування позовних вимог. При цьому на стадії відкриття провадження у справі суд має надати оцінку доказам, доданим позивачем до матеріалів позовної заяви, виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України, а не перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України.

Водночас, у разі встановлення після відкриття провадження за позовною заявою, що спільний розгляд заявлених у ній вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, суд не позбавлений можливості відповідно до частини шостої статті 188 ЦПК України до початку розгляду справи по суті, зокрема, і з власної ініціативи роз`єднати позовні вимоги, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Практика Верховного Суду щодо неможливості використання факсимільного підпису, на яку також послався суд першої інстанції, не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки така позиція стосується підписання процесуальних документів, які учасник справи подає до суду (позовної заяви, відзиву, клопотання, скарги тощо), а не порядку засвідчення копій документів, які додаються до таких заяв у якості доказів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»)

Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 379 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Башловка Антон Миколайович, задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова