Дата документу 19.03.2024 Справа № 331/3691/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3691/22 Головуючий у І інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/692/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Камалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Луценка Сергія Михайловича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа - Територіальна громада в особі Запорізької міської ради,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Луценка С.М. звернулась до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа - Територіальна громада в особі Запорізької міської ради.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна тітка ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 15 жовтня 2020 року актовий запис в книзі реєстрації актів про смерть № 677, вчинений Олександрівським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, а саме - об`єкт житлової нерухомості (квартира), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

ОСОБА_2 була одинокою людиною і спадкоємців за законом першої, другої, третьої та четвертої черги не має.

Заявниця ОСОБА_1 є спадкоємцем п`ятої черги і на теперішній час вирішується питання щодо прийняття спадщини за законом.

Заповіт ОСОБА_2 не складала.

Проте, при вивченні особистих документів, які підтверджують родинні відносини між заявницею та померлою, було встановлено, що відсутні оригінали документів, які б документально підтверджували факт того, що покійна ОСОБА_2 є її двоюрідною тіткою.

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу № 282/02-31від 03.08.2022, ОСОБА_1 було роз`яснено, що вона не зможе отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої двоюрідної тітки на підставі наявних у заяві документів, оскільки згідно з підпунктом 4, підпункту 4.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє наявність підстав закликання до спадкування осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану,повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису,копії актових записів,копії рішень суду, які набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин, з наявних документів не вбачається наявність родинних відносин в зв`язку з тим, що не було надано оригіналів свідоцтво про народження в якості документа, який підтверджує родинні відносини.

Бабуся заявниці - ОСОБА_3 та мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 були рідними сестрами, що підтверджується свідоцтвами про народження.

20.04.1925 ОСОБА_5 зареєструвала брак з ОСОБА_6 та змінила своє дошлюбне прізвище з ( ОСОБА_7 ) після державної реєстрації шлюбу на ( ОСОБА_8 ), про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблений відповідний запис за №46.

ІНФОРМАЦІЯ_3 від цього шлюбу народжується двоюрідна тітка заявниці - ОСОБА_9 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний актовий запис № 6828 та видано свідоцтво про народження (відновлене) серії НОМЕР_2 , яка в подальшому зареєструвала шлюб та змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_10 ».

03.01.1923 ОСОБА_11 зареєструвала брак з ОСОБА_12 , та змінила своє дошлюбне прізвище з « ОСОБА_7 » після державної реєстрації шлюбу на « ОСОБА_13 », про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблений відповідний запис за № 97.

ІНФОРМАЦІЯ_4 від цього шлюбу народилась мати заявниці - ОСОБА_14 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний актовий запис № 1057 та видано свідоцтво про народження (відновлене) серії НОМЕР_3 , яка в подальшому зареєструвала шлюб та змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_15 ».

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_1 , яка є заявницею у справі.

Встановлення факту родинних відносин між заявницею та її двоюрідною тіткою необхідно для оформлення спадщини та одержання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 просила суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначивши, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є двоюрідною тіткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Луценка С.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2024 року та прийняти нову постанову про задоволення заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги, повторюючи доводи заяви, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Луценка С.М.зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним у справі доказам на підтвердження наявності у неї родинних відносин з померлою ОСОБА_2 .

Зокрема, встановлено, що дошлюбним прізвищем бабусі заявниці було « ОСОБА_7 », як і у матері померлої ОСОБА_2 , адже вони були рідними сестрами, що підтверджується їх свідоцтвами про народження та походженням від одних батьків, що на думку скаржниці дає змогу прослідкувати родинний зв`язок між нею та ОСОБА_2 .

Скаржниця зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги факту здійснення нею поховання померлої ОСОБА_2 , а також наявності саме в неї особистих документів померлої.

Розбіжності у зазначенні областей та дати народження померлої в паспорті та свідоцтві про народження скаржниця вважає помилкою осіб, які засвідчували народження у зв`язку із ситуацією 1928 року та територіальними змінами в державі.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

19 березня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Луценка С.М. про розгляд справи за відсутності заявниці та її представника.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з частиною другою статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала суду належні та допустимі докази, що підтверджують її родинні стосунки зі спадкодавцем ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно статті 1265 Цивільного кодексу України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Згідно статті 1263 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно із пунктом 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі.

Відповідно до пунктів 1, 3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 258 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Згідно п. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Статтею 318 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 , виданим Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 15.10.2020 року. (а.с.11)

Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2019 № 163747778. (а.с.17)

ОСОБА_2 була одинокою людиною і спадкоємців за заповітом, першої четвертої черг не мала (а.с. 18)

ОСОБА_1 як спадкоємець п`ятої черги в установлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Щербина В.С. на підставі заяви ОСОБА_1 від 11.12.2020 завела спадкову справу № 56/2020.

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Щербини В.С. № 243/02-31 від 03.08.2022 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 (а.с.14)

Підпунктом 4.2. пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Приватний нотаріус дійшов висновку про відмову у вчинені нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_1 .

Матеріалами справи також підтверджено, що батьками заявниці - ОСОБА_1 є ОСОБА_16 (батько) та ОСОБА_17 (мати), що підтверджено копією свідоцтва про народження Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_4 , виданим Жовтневим районним РАГС м. Ростов-на-Дону 24.11.1950 (а.с.6), які 07.09.1945 уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_5 (а.с.21).

ОСОБА_18 та ОСОБА_16 померли, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_6 , виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 08.01.2008року, Свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_7 , виданим Шевченківським відділом РАГС м. Запоріжжя 19.03.1987. (а.с.22,23)

Батьками матері заявниці - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були ОСОБА_12 (батько) та ОСОБА_20 (мати), що підтверджено копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданим Жовтневим районним РАГС м. Ростов-на-Дону 28.07.1950 (а.с. 21), які уклали шлюб 03.01.1922, що підтверджено копію посвідки про шлюб № НОМЕР_8 , з якої також вбачається що дошлюбне прізвище ОСОБА_20 (бабусі заявниці) - Мясоєдова (а.с. 26).

Згідно з посвідкою про народження, ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 . Батько ОСОБА_21 , мати ОСОБА_22 .

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_21 та ОСОБА_22 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджено копією посвідки про народження (а.с. 27).

ОСОБА_5 20.04.1925 уклала шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджено копією посвідки про шлюб (а.с. 28)

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Сталінським районним РАГС м. Запоріжжя 03.10.1950, ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_11 . Батько ОСОБА_23 , мати невідомо (а.с. 8 зворот).

Крім того, квитанцією до прибуткового касового ордера № 806 від 16.10.2020, свідоцтвом про поховання № 237648 від 16.10.2020, договором-замовленням № 889 від 15.10.2020 підтверджено, що поховання ОСОБА_2 здійснила ОСОБА_1 (а.с. 12, зворот).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, доводи ОСОБА_1 про те, що її бабуся ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - мати ОСОБА_2 , були рідними сестрами, що, на її думку підтверджується посвідками про народження та посвідками про шлюб, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, адже досліджені докази не дозволяють суду достовірно встановити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 це ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження зміни прізвища спадкодавиці та розбіжностями в даті народження у різних документах. Також не підтвердженим документально залишився той факт, що матір`ю ОСОБА_9 є саме ОСОБА_4 , з огляду на помітку у графі, що має містити відомості про матір, - «невідомо».

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона поховала ОСОБА_2 підтверджені матеріалами справи, проте ця обставина, з огляду на недостатність наданих суду доказів, не може бути єдиною підставою для встановлення факту родинних відносин заявниці з померлою.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи заяву, суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76 -78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Луценка Сергія Михайловичаслід залишити без задоволення, а рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 грудня 2023 року без змін.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Луценка Сергія Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: