Справа № 588/809/21
Провадження № 2/588/2/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Огієнка О.О., за участю секретаря судових засідань Лободи Т.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідачки ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Сумцов Є.С. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із указаним позовом, який мотивовував тим, що сторони з 14.11.2014 по 24.02.2014 перебували у шлюбі. За час сумісного проживання ними у 2016 році за 50000,00 грн було придбано у ОСОБА_5 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 0,083 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :00:031:0505, за адресою: АДРЕСА_1 .

За період спільного проживання у шлюбі, починаючи з 2014 року, сторони добудували: прибудову «а», прибудову «а1», житлову прибудову «А1-1» та гараж «ж».

Позивач працює у Регіональній філії «ПІВДЕННА ЗАЛІЗНИЦЯ» АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» та його доходи за 2014 рік склали 95489,09 грн, за 2015 рік 100316, 78 грн, за 2016 рік 113870,92 грн, за 2017 рік 173342,40 грн, за 2018 рік 248830,16 грн, за 2019 рік 240769,24 грн, за 2020 рік 192254,80 грн. Отримана позивачем заробітна плата, а також інші його доходи у повному обсязі використовувалися у інтересах сім`ї, спрямовувалися на будівництво указаних прибудов та гаражу.

Будівництво прибудов та гаражу здійснювалося після придбання самого житлового будинку, що суттєво вплинуло на вартість об`єкта нерухомого майна.

Тому позивач вважає, що він має право на 1/2 частину даного нерухомого майна. З відповідачкою не вдалося досягти згоди щодо поділу майна.

Посилаючись на зазначені обставини, представник позивачки просить суд:

1) визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельні ділянку площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 31.05.2021 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

17.06.2021 відповідачка подала до суду відзив на позов, у якому виклала заперечення проти позову та вказала, що нею визнається факт перебування з відповідачем у шлюбі з 14.11.2014 за час якого в них 07.05.2015 народились дочки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Шлюб був розірваний на підставі рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 24.02.2021. Однак вона заперечує проти викладених у позові представником позивача обставин про те, що за час шлюбу ними у 2016 році за 50000,00 грн було придбано у ОСОБА_5 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 0,083 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :00:031:0505, за адресою: АДРЕСА_1 . Також заперечує проти того, що за час шлюбу починаючи з 2014 року вони добудували: прибудову «а», прибудову «а1», житлову прибудову «А1-1» та гараж «ж».

На обґрунтування заперечень проти позову відповідачка зазначила, що 01.04.2004 ОСОБА_8 у Тростянецькій районній державній нотаріальній конторі було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_9 , яке складалося із 44/100 частини житлового будинку із відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці Тростянецької міської ради. На указаній земельній ділянці знаходився: один одноповерховий дерев`яний будинок із прибудовами, житлова площа 32,4 кв.м., загальна площа 58,5 кв.м., зазначений під літерами «А, а, а1» та побутові будівлі та споруди: сарай «Б», погріб «пг», прибудови «б, б1», сарай «В», вбиральня «Г», вбиральня «Д», прибудова «ж», огорожа «№1-2». ОСОБА_8 на зазначеній земельній ділянці побудувала та ввела в експлуатацію літню кухню та гараж із двома прибудовами. У подальшому Тростянецькою міською радою було передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_8 44/100 частини даної земельної ділянки розміром 0,830 га, кадастровий номер :00:031:0505.

19.08.2010 ОСОБА_8 подарувала їй 44/100 частини житлового будинку із відповідною частиною будівель і споруд та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 . Після отримання подарунку вона стала проживати разом із дочкою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у літній кухні «Е», «е», так як частина дерев`яного житлового будинку із прибудовами «А», «а», «а1» були не придатні для проживання.

У 2010 році, вона без дозвільних документів, здійснила будівництво прибудов до господарчої будівлі літньої кухні із прибудовою під літерою «Е», «е». Прибудови позначені при інвентаризації літерами «е1» - площею 6,9 кв.м. та «е2» площею 24,9 кв.м. Ці прибудови були введені нею в експлуатацію як господарчі прибудови на підставі «будівельної амністії».

06.07.2016 між нею та територіальною громадою м. Тростянець в особі Тростянецької міської ради був укладений договір купівлі - продажу частини житлового будинку, шляхом викупу 56/100 частини житлового будинку із відповідною частиною господарських, побутових будівель і споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 . В договорі зазначено, що на вказаній земельній ділянці знаходились: житловий будинок під літ. «А1», житлова площа якого 21,6 м.кв., загальна площа 33,9 м.кв та господарські, побутові будівлі і споруди: сіни «а», тамбур «а1» літня кухня «Е», прибудова «е», прибудова «е1», прибудова «е2», гараж «Ж», ворота №1, забор № 2.

Непридатні для проживання: житловий будинок під літ. «А1», та господарські, побутові будівлі та споруди сіни «а», тамбур «а1» були знесені, про що позивачу відомо.

У подальшому, за її заявою до Тростянецької міської ради нежитловому приміщенню літньої кухні під літ. «Е», «е», «е1», «е2» був присвоєний статус житлового будинку із присвоєнням адреси АДРЕСА_1 . Була проведена технічна інвентаризація станом на 14.10.2016.

На підставі будівельного паспорта вона здійснила реконструкцію літньої кухні в індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_1 , та зареєструвала своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також на підставі рішення 13 сесії 7 скликання Тростянецької міської ради від 05.09.2016 за №343 їй було передано у власність 56/100 частин земельної ділянки площею 0,0830 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :00:031:0505, що розташована по АДРЕСА_1 .

Тому відповідачка вважає, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок із господарчими будівлями та спорудами, які вона отримала у власність як подарунок і які побудувала до реєстрації шлюбу з позивачем за особисті кошти. Нерухоме майно перебуває у її особистій приватній власності та не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою суду від 04.08.2021 за клопотанням представника позивача та відповідачки витребовувалися докази та в підготовчому засіданні оголошувалась перерва.

Ухвалою суду від 10.09.2021 за клопотанням представника позивача було призначено у справі судову будівельно-технічну та будівельно-оціночну експертизи та на час їх проведення провадження у справі зупинено.

22.10.2021 провадження у справі було поновлено за клопотанням експертів про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи.

Ухвалою суду від 22.11.2021 було відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про витребування у відповідачки доказів.

Ухвалою суду від 30.06.2022 було задоволено клопотання експертів, роз`яснено порядок проведення експертизи, зупинено провадження у справі та матеріали справи направлено для проведення експертизи.

Після проведення експертизи, ухвалою від 24.07.2023 було поновлено провадження у справі.

08.08.2023 до участі у справі вступив представник відповідачки адвокат Залавський Олександр Васильович.

Ухвалою суду від 18.09.2023 було задоволено клопотання представника відповідачки та витребувано у приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіник З.Д. копію звіту про оцінку майна.

Ухвалою суду від 02.11.2023 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали повністю обґрунтувавши обставинами викладеними у позовній заяві, просили задовольнити. Також позивач пояснив, що коли він став проживати з відповідачкою, то жили в літній кухні. Жодних прибудов до кухні не було. Ремонт проводили до шлюбу та продовжили після укладення шлюбу. Було добудовано до літньої кухні дитячу кімнату, ванну, топкову та гараж. Зі слів відповідачки йому відомо, що будинок придбаний за 50000 грн. У нотаріуса він не був присутнім при укладенні договору. Усі питання пов`язані з документами вирішувала відповідачка.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні проти позову заперечили з підстав викладених у відзиві на позов. Також представник відповідачки зазначив, що частки у праві власності на спірне господарство вперше були визначені між колишніми співвласниками на підставі ухвали Сумського обласного суду, коли вирішувалося питання щодо поділу майна подружжя. Цим рішенням було визначено конкретні приміщення в житловому будинку та допоміжні споруди за кожним співвласником. На підставі даного рішення виконком Тростянецької міської ради поділив земельну ділянку між співвласниками. Однак в подальшому, при переході права власності не враховувались дані обставини, незрозуміло що переходило у власність. Вважає, що позивач не має відношення до літньої кухні, оскільки вона збудована до 2014 року. Факт роботи позивача на залізниці не доводить факт будівництва. Можливо було поліпшення майна, але позивачем не заявлено вимог про відшкодування витрат на таке поліпшення.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні та цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про право власності, позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом установлено, що позивачка та відповідач з 14.11.2014 по 24.02.2021 перебували у зареєстрованому шлюбі за час якого в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилося двоє дітей: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 27, 28 том 1).

До реєстрації шлюбу з позивачем, відповідачка на підставі договорів дарування від 19.08.2010 набула у власність 44/100 частини житлового будинку із відповідною частиною будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,0830 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :00:031:0505, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с. 66-78 том 1).

За час шлюбу з позивачем, відповідачка на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, шляхом викупу від 06.07.2016 придбала у Тростянецької міської ради 56/100 частини житлового будинку із відповідною частиною господарських, побутових будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 . В договорі зазначено, що на вказаній земельній ділянці знаходиться: житловий будинок під літ. «А1», житлова площа якого 21,6 м.кв., загальна площа 33,9 м.кв та господарські, побутові будівлі і споруди: сіни «а», тамбур «а1», літня кухня «Е», прибудова «е», прибудова «е1», прибудова «е2», гараж «Ж», ворота №1, забор № 2 (а.с. 83-87 том 1).

Рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 03.08.2016 за № 371, нежитловому приміщенню літній кухні літ. «Е», «е», «е1» та «е2» по АДРЕСА_1 надано статус житлового будинку з присвоєнням адреси АДРЕСА_1 (а.с. 92 том 1).

21.09.2016 на ім`я позивачки було видано будівельний паспорт на реконструкцію літньої кухні в індивідуальний житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 94-96 том 1).

04.10.2016 в Управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області було зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт реконструкції літньої кухні в індивідуальний житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 97-99 том 1).

18.11.2016 Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області було зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, щодо реконструкції літньої кухні в індивідуальний житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 100-102 том 1).

Рішенням Тростянецької міської ради 13 сесії 7 скликання від 05.09.2016 за № 343, було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 . Також вказаним рішенням надано у власність ОСОБА_3 56/100 від загальної площі земельної ділянки 0,0830 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :00:031:0505 за рахунок категорії земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1 (а.с. 104 том 1).

На підставі відповідних правовстановлюючих документів за позивачкою було зареєстровано право власності на вищезазначене нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_1 (а.с. 6-7, 88-89, 103, 105 том 1).

Згідно висновку експертів № 2367 за результатами проведення комплексної комісійної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 30.06.2023 за період з 14.11.2014 у складі домоволодіння АДРЕСА_1 відбулися наступні поліпшення: добудовано прибудову «а1» до житлового будинку «А-1» об`ємом 21 куб.м.; добудовано житлову прибудову літера «А-1» об`ємом 75 куб.м.; виконано заміну дощатої горожі на огорожу з метало профілю 44,9 кв.м.; виконано заміну покрівлі житлового будинку літ. «А-1» ( раніше літня кухня «Е») та прибудови «а» з шиферної на покрівлю з металочерепиці. Частка поліпшень (фактично виконаних робіт з будівництва, ремонту, реконструкції) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відносно до вартості об`єкта нерухомого майна становить 47/100 (а.с.186-216 том 1).

Допитана у судовому засідання експерт ОСОБА_13 пояснила, що при проведенні обстеження були присутні позивач та відповідачка. Кожен із них надав свої пояснення стосовно того, які побудови та поліпшення були здійснені та коли саме. ОСОБА_3 говорила, що це вона робила до 2014 року. Третє питання було надати відповідь про побудови з 14.11.2014 з урахуванням питань в ухвалі суду. Встановити коли саме відбулися поліпшення не можливо у межах наданих матеріалів. В інвентарній справі зазначено які будівлі введені в експлуатацію, а які не введені. Поліпшення могли бути здійснені у період з 19.08.2010 по 27.11.2015. В експертному висновку надавали відповідь на поставлене судом питання станом на 14.11.2024 року з урахуванням поданих матеріалів. Досліджувалися матеріали справи, а саме інвентарна справа, що містила оцінювальні акти станом на 19.08.2010 та 28.11.2015, тому нею було встановлено, що за цей період часу могли бути здійснені ці невід`ємні поліпшення.

Допитана у судовому засідання експерт ОСОБА_14 пояснила, що особисто вона не відбирала пояснення у сторін. У дослідницькій частині описані усі матеріали надані на дослідження. У дослідженнях експерт не визначає період виконання поліпшень та не визначає дату, а визначають частку, яку суд запитував, а саме перелік, об`єм та розмір частки. В дослідницькій частині, описуючі матеріали, експерт вказував можливий період з якого виконанні поліпшення, при цьому у самому висновку відповідає конкретно на поставлене судом питання, а дату не визначає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила що вона є сестрою відповідачки. У 2010 році ОСОБА_3 подарували будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . Це була половина старого будинку та літня кухня. У 2010 році до літньої кухні було добудовано ванну кімнату та дитячу кімнату. У цьому ж році будівлі покрили бувшим у використанні шифером, який привозив батько із села. У 2011 році побудували паркан. У 2012 році була облаштована ванна кімната. У 2013 році відповідачка перекрила літню кухню металопрофілем. У листопаді 2014 році позивач та відповідачка одружилися. До листопада 2014 року позивач не допомагав відповідачці. Після одруження побудов у господарстві не було. У будівництві допомагав відповідачці батько, а також наймали людей.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що відповідачка є його донькою. У 2010 році ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_3 половину старого будинку, літню кухню та гараж, що розташовані по АДРЕСА_1 . З цього часу дочка з онукою стали проживати в літній кухні. У подальшому вони вирішили добудувати у господарстві ванну кімнату та спальню. Він поїхав у село Кам`янецьке та взяв у тещі будівельні матеріали цеглу, дошки, труби та бувший у використанні шифер. З цих матеріалів стали добудовувати ванну кімнату. Також придбали газоблок та збудували кімнату. Він допомагав у будівництві, а також наймали людей. Дах над ванною кімнатою та кімнатою накрили у 2010 році. У 2013 році перекрили весь будинок металочерепицею. У 2011 році поставили паркан з металопрофілю. Він зварював огорожу, драбину на горище будинку. На той момент він ще працював на залізниці та давав гроші відповідачці. Будівництво проводили без будівельного паспорта. Коли узаконили будівництво він не пам`ятає. Наприкінці 2014 року дочка одружилася з позивачем. Після одруження вже нічого не будувалося. Коли донька була у шлюбі, то придбали у міській раді іншу частину господарства, щоб знести частину будинку. Земельна ділянка також була поділена між власниками. За час шлюбу дочки з позивачем, останній збудував на дворі туалет з шиферу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що з 2012 року він працює на залізниці та йому відомо, що позивач проживав у господарстві по АДРЕСА_1 . Раніше він проживав поряд з цим господарством. У тому господарстві була кухня літня та старий будинок. Все робилося у цьому господарстві при позивачеві, зокрема було здійснено прибудову до літньої кухні з газоблоку та збудовано гараж. Він допомагав заливати фундамент на гараж. Зарплатна картка позивача була у дружини. Позивач позичав у нього гроші.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що він проживає по сусідству з ОСОБА_3 та христив їхню дитину. Відповідачка придбавала будинок сама, а потім з нею став проживати позивач по АДРЕСА_1 . Це господарство складалося з двох частин. Відповідачка придбала одну частину та на той момент там була розруха. До появи позивача там нічого не будувалося. Одружився позивач з відповідачкою у 2014 році. Коли вони стали проживати разом, то почали будівництво. Побудували кухню, ванну, дитячу кімнату. Він допомагав у будівництві дитячої кімнати. Коли саме було проведено будівництво він не пам`ятає. Також був збудований гараж незадовго до розлучення. Будували разом із позивачем та батьком відповідачки. Він допомагав копати фундамент під дитячу кімнату та штукатурив стіни в дитячій кімнаті. Також він бачив як позивач разом із батьком відповідачки ставили паркан у господарстві. На території господарства був старий будинок в якому ніхто не проживав. Цей будинок позивач розібрав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що у 2010 році відповідачка звернулася до нього з проханням побудувати прибудову до будинку по АДРЕСА_1 . Він з бригадою зробив прибудову з піноблоку та покрили дах бувшим у використанні шифером. Через декілька років перекрили дах металочерепицею. У будівництві допомагав батько відповідачки. На момент прибудови він не бачив там позивача та останній не допомагав у будівництві. У старому будинку ніхто не проживав.

Спір між сторонами виник з приводу поділу майна набутого за час шлюбу.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Такі висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 19.02.2024 у справі № 567/3/22.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважноїпричини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такі висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 10.04.2024 у справі № 754/11753/21.

В даному спорі стороною відповідача оспорюється презумпція спільності права власності подружжя на літню кухню «Е» з прибудовами, яка була реконструйована в житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . Разом з тим, не надано доказів про те, що договір купівлі-продажу частини житлового будинку, шляхом викупу від 06.07.2016, відповідно до якого відповідачка придбала у Тростянецької міської ради 56/100 частини житлового будинку із відповідною частиною господарських, побутових будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 зокрема і літню кухню «Е» з прибудовами, було визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до положень ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 691/1240/18, провадження № 61-4680св23, зазначено, що згідно з усталеною судовою практикою щодо застосування частини п`ятої статті 71, статті 365 ЦК України суд визнає ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, якщо один із подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій. Верховний Суд звертає увагу, що визнання права на половину частини спірного майна (визнання права на ідеальну частку у майні без його виділу в натурі) є поділом майна подружжя у розумінні частини першої статті 71 СК України, а тому суд може визнати право на частку у спільному майні подружжя за вказаних вище умов.

Враховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, суд вважає доведеним, що позивач та відповідачка на підставі договору купівлі-продажу та рішення органу місцевого самоврядування набули за час шлюбу право власності на 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 56/100 частин земельної ділянки площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Тому таке майно є їхньою спільною сумісною власністю, а частки у праві спільної сумісної власності є рівними.

Договір купівлі-продажу житлового будинку, шляхом викупу від 06.07.2016 не визнаний судом недійсним, а відтак вважається правомірним.

З цих підстав суд відхиляє доводи відповідачки та її представника про те, що відповідачка є одноосібною власницею житлового будинку.

Згідно ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стороною позивача не надано достовірних та достатніх доказів на підтвердження тих обставин, що внаслідок спільних трудових чи грошових затрат з відповідачкою або особистих затрат позивача спірне нерухоме майно істотно збільшилося.

Зокрема суд враховує те, що допитані у судовому засіданні експерти, які проводили комплексну комісійну судову будівельно-технічну, оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизи надали роз`яснення висновку експертизи та фактично спростували висновки третього питання експертизи про період здійснених поліпшень у господарстві розташованому по АДРЕСА_1 .

Крім того, допитані у судовому засіданні свідки не надали точних показів про те, що саме в період з 14.11.2014 по 24.02.2021, тобто за час шлюбу позивача та відповідачки у господарстві розташованому по АДРЕСА_1 були здійснені відповідні поліпшення.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1000 грн, а також поніс витрати на оплату експертизи в розмірі 14586 грн 85 коп. Отже загальний розмір понесених позивачем судових витрат, які підтверджені доказами складає 15586 грн 85 коп. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума понесених останнім судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (56%), що становить 8728 грн 64 коп.

Щодо понесених судових витрат на правничу допомогу стороною позивача доказів не було надано та не повідомлено про те, що такі докази будуть подані у встановлений законом строк після ухвалення рішення.

Разом з тим, представник відповідачки подав докази на підтвердження понесення відповідачкою судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, які просив стягнути з позивача. Зокрема представник відповідачки подав: договір про надання правової допомоги від 03.08.2023; ордер на надання правової допомоги адвокатом Залавським О.В. від 03.08.2023; розрахунок судових витрат на правову допомогу; квитанцію від 03.08.2023 про перерахування відповідачкою адвокату Залавському О.В. коштів за надання правової допомоги в розмірі 5000,00 грн.

Указані докази підтверджують факт понесення ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір у сумі 5000,00 грн.

Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Також представник відповідачки звернув увагу на те, що він став приймати участь у справі не з початку її розгляду, тому попередній розрахунок судових витрат не подавався.

Представник позивача просив суд відмовити у стягненні судових витрат понесених відповідачкою посилаючись на те, що не було подано попереднього розрахунку таких витрат.

Суд відхиляє доводи представника позивача та не вбачає підстав для відмови у стягненні на користь відповідачки понесених нею судових витрат на правничу допомогу, оскільки у даній справі представництво її інтересів адвокатом розпочалося після закінчення строку на подання відзиву (першої заяви по суті спору). Також суд враховує, що Верховний Суд неодноразово виснував правову позицію про те, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанови Верховного Суду у справах №922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020).

Отже з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню сума понесених останньою судових витрат пропорційно до розміру позовних вимог у задоволенні яких позивачеві було відмовлено (44%), що становить 2200 грн.

Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, відповідачкою, на яку покладається більша сума судових витрат, має бути відшкодована позивачу різниця між зазначеними сумами, що становить 6528 грн 64 коп (8728,64 - 2200).

Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 56/100 частин земельної ділянки площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на: 28/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 28/100 частин земельної ділянки площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на: 28/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 28/100 частин земельної ділянки площею 0,083 га, кадастровий номер :00:031:0505, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування судових витрат у розмірі 6528 (шість тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн 64 коп.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Тростянецьким РВ УМВС України в Сумській області 25.02.1997, РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий Тростянецьким РС УДМС України в Сумській області 29.11.2014, РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення суду складено 29.04.2024.

Суддя О. О. Огієнко