ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1951/24 Справа № 199/4889/23 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Лопатіної М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черновська Людмила Григорівна, про витребування майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , ПН ДМНО ОСОБА_4 , про витребування майна(т. 1 а.с. 1а-5), в обґрунтування якого посилалась на те, що позивачка є спадкоємицею за законом після смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді - квартири АДРЕСА_1 , яке належало матері позивачки - ОСОБА_5 , та було незаконно відчужене ОСОБА_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2022 у цивільній справі №199/3787/22 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , був розірваний договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Тараненком Р.В. Цим же рішенням повернуто у власність ОСОБА_5 майно - квартира АДРЕСА_1 , та скасовано державну реєстрацію обтяження нерухомого майна.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 , після набрання чинності рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (01.12.2022) у справі №199/3787/22, знаючи про те, що позов ОСОБА_5 задоволено і спірна квартира повернута у її власність, 09.12.2022, незаконно відчужив цю квартиру шляхом укладення договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Черновською Л.Г. на користь ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, позивач просила суд витребувати на користь ОСОБА_2 у ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , ПН ДМНО ОСОБА_4 , про витребування майна, задоволено у повному обсязі.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 5 322 (п`ять тисяч триста двадцять дві) грн 80 коп (т. 1 а.с. 65-67).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу (т. 1 а.с. 165-178, т. 2 а.с. 23-36), посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Інші учасники по справі не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, тому суд дійшов висновку про те, що пред`явлення позивачем позову до добросовісного набувача (відповідача) про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №466/8649/16-ц (провадження №14-93цс20) вказано, що: «відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (провадження №14-256цс18)».

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16 (провадження №12-122гс18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі №522/14900/19 (провадження №61-10361св22) вказано, що:

«можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 (провадження №12-35гс21).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16 (провадження №12-128гс19).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб щодо зміни прізвища ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 30 листопада 2022 року, актовий запис №3499.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2022 (справа №199/3787/22) позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задоволено повністю. Ухвалено розірвати договір довічного утримання від 01.02.2018, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Тараненком Р.В. (реєстр 53); повернуто у власність ОСОБА_5 , майно - квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальна площа 33,5 кв.м, житлова 19,3, в житл. буд. літ А-2 та складається з: 1 коридор, 2-туалет, 3-кухня, 4, 5 житлові); скасовано державну реєстрацію обтяження нерухомого майна - заборону на нерухоме майно, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 39464339 від 01.02.2018, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 24631965 від 01.02.2018. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2022 набрало чинності 01.12.2022 року. Водночас, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2022 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 , в даній справі третя особа, знав про розгляд судом позову ОСОБА_5 до нього про розірвання договору довічного утримання і позов визнав.

Проте, 09.12.2022 року, ОСОБА_3 , після набрання чинності рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (01.12.2022 року) у справі №199/3787/22, за яким власником квартири АДРЕСА_1 , є саме ОСОБА_5 , не маючи на те правових підстав, відчужив спірну квартиру шляхом укладення договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Черновською Л.Г., на користь ОСОБА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування серія та номер 755, виданий 09.12.2022 приватним нотаріусом Черновською Л.Г., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65799912 від 15.12.2022р.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власникові належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно з вимогами ст. 387 ЦК України за загальним правилом власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач ОСОБА_2 є спадкоємицею за законом ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , і яка була на день смерті власницею квартири АДРЕСА_1 .

Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 303/6974/16-ц.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що набуття ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно відбулося у протиправний спосіб - після ухвалення судом рішення про розірвання договору довічного утримання від 01.02.2018, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , та повернення у власність ОСОБА_5 , майна - квартири АДРЕСА_1 .

Викладене, безумовно, свідчить про те, що відповідач не набув права власності на спірне нерухоме майно у спосіб та порядку, визначені законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно того, що оскільки спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, а тому пред`явлення позивачем позову до добросовісного набувача (відповідача) про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК відповідає вимогам закону у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення вказаного позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що вона не має можливості захищати свої права та інтереси при розгляді даної справи є безпідставними, оскільки з матеріалів справи видно, що інтереси апелянта у даній справі представляє адвокат Разбітнов К.В., що також не заперечується апелянтом в апеляційній скарзі, а сам факт перебування при цьому апелянта за кордоном не свідчить про таку неможливість з урахуванням наявності представника.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано обгрунтування клопотання про відкладення судового засідання через перебування апелянта за кордоном колегія суддів не бере до уваги, оскільки апелянтом та/або її представником при поданні даного клопотання не було надано доказів на підтвердження підстав для такого відкладення, що підтверджується матеріалами справи.

Доводи скарги про те, що ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання через побутову образу на ОСОБА_3 , про те, що Петреску лише через стан здоров`я ОСОБА_5 визнав вказаний позов, щодо поважності причин ненадання в рамках справи №199/3787/22 доказів на підтвердження виконання договору довічного утримання, також про те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 була досягнута домовленість щодо відкликання ОСОБА_5 свого позову з підстав їх примирення у зв`язку з чим ОСОБА_3 був відсутній у судовому засіданні, колегія суддів відхиляє, як безпідставні, оскільки вказані доводи не підтверджуються будь-якими доказами окрім пояснень апелянта в апеляційній скарзі, разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Доводи скарги про те, що ОСОБА_3 не знав про прийняте рішення за позовом ОСОБА_8 не беруться до уваги, оскільки ОСОБА_3 знав про наявність вказаного спору та цікавитись розглядом справи є його процесуальним обов`язком. Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно відомостей ЄДРСР доступ до якого є відкритим рішення суду у справі №199/3787/22 було надіслано для оприлюднення: 31.10.2022; зареєстровано: 01.11.2022; забезпечено надання загального доступу: 02.11.2022; дата набрання законної сили: 01.12.2022. Вказане також свідчить про можливість ОСОБА_3 ознайомитись з результатами розгляду вказаної справи та з повним текстом рішення та у разі незгоди з ним оскаржити його до суду апеляційної інстанції.

Докази надані на підтвердження виконання ОСОБА_3 умов договору довічного утримання колегією суддів не беруться до уваги та не оцінюються колегією суддів, оскільки це не стосується предмету розгляду у даній справі. ОСОБА_3 не був позбавлений можливості надати вказані докази до суду першої інстанції під час розгляду справи №199/3787/22, а також під час оскарження рішення у даній справі до суду апеляційної інстанції.

Доводи скарги про те, що ОСОБА_3 набув право власності на спірне майно у законний спосіб спростовуються доказами наявними в матеріалах справи, а тому відхиляються колегією суддів.

Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційних скарг, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

М.Ю. Лопатіна