_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/314/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Остапчук О.Є.,Кравченко К.С., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу №947/12325/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати її шлюб з відповідачем та поділити майно подружжя, а саме виділити у власність позивача частку грошових коштів, накопичених під час шлюбу, що знаходилися на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , а також які зберігаються в банківському сейфі, орендованому на ім`я відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що з кінця лютого 2022 року сторони не проживають разом як сім`я та їх шлюб має формальний характер, за тих підстав вона просить розірвати шлюб. Після припинення у лютому 2022 року шлюбних відносин, відповідач самостійно, без її згоди на власний розсуд, після фактичного припинення шлюбних відносин, розпорядився спільними грошовими коштами, які обліковувалися на його рахунках, в зв`язку з чим вона вважає, що з відповідача належить стягнути на її користь частку грошових коштів.

Ухвалою Київського районного суду від 12 травня 2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду від 12 травня 2023 року було задоволено заяву представника позивача про витребування доказів по справі №947/12325/23 та витребувано від Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк», Акціонерного Товариства «Універсал Банк», Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний», АТ «Сенс Банк» інформацію про рахунки та рух коштів по ним (виписки по рахункам) на ім`я відповідача з моменту відкриття рахунків та по день виконання ухвали суду та інформацію про розмір грошових коштів, які перебували на рахунках відповідача, станом на 01.03.2022. Було витребувано від Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний» копії документів та всіх договорів (анкети, договори банківського рахунку, угоди, договори про оренду індивідуальних банківських сейфів тощо), що укладались відповідачем.

27.09.2023 року представником позивачки подана заява про зміну предмета позову, відповідно до якої позивач просить суд розірвати шлюб та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в розмірі 23 244,19 доларів США, що еквівалентно 849 807 грн. та 7 161,00 грн. в якості грошової компенсації, як коштів, які були витрачені після припинення шлюбних відносин, тобто після 01.03.2022 року.

Від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що заперечує проти задоволення позовних вимог, не визнає їх, не визнає обставини, що викладені у позовній заяві. Так, відповідач зазначає, що відомості, викладені позивачкою в позовній заяві про те, що з кінця лютого 2022 року сторони не проживають як одна сім`я, не відповідають дійсності, фізична відстань між подружжям, викликана початком війни та від`їздом позивача з дитиною за кордон, не є доказом припинення шлюбних відносин. Грошові кошти, які були накопичені під час шлюбу та знаходились на банківських рахунках, витрачалися під час знаходження сторін у шлюбі та за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тому факт використання спільних коштів без згоди другого з подружжя та не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним позивачкою відповідними доказами.

30.10.2023 року представником відповідача подано відзив на заяву позивача про зміну предмету позову, в якому окрім іншого, зазначає, що з лютого 2022 року, після початку повномасштабного вторгнення, відповідач не мав можливості працювати та отримувати дохід, таким чином, єдиним джерелом для виконання ним обов`язку по сплаті регулярних платежів, які не зупинилися від початку війни були грошові кошти на його рахунку. Крім того, позивачка приховала від суду факт отримання нею 5 000 доларів США із спільних коштів подружжя. Щодо зняття грошових коштів мамою відповідача, останнім зазначено, що він постійно надавав фінансову допомогу матері, про що позивачці було відомо.

14.11.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу не заперечувала, однак наполягала на тому, що подружні стосунки між сторонами фактично припинилися датою звернення позивачки до суду з позовом про розірвання шлюбу, а позовні вимоги щодо поділу грошових коштів, як спільного майна подружжя, задоволенню не підлягають та просити в цій частині відмовити в позові.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 19 липня 2017 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

В шлюбі у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, 11 березня 2022 року,за спільним рішенням сторін, позивачка, разом з дитиною, виїхала за межі України.

В подальшому, протягом року, позивачка неодноразово приїжджала до України.

З позовом про розірвання шлюбу позивачка звернулася до суду в квітні 2023 року.

Причиною звернення позивачки до суду з позовом про розірвання шлюбу зазначено погіршення в січня 2022 року відносин між сторонами, внаслідок чого, з кінця лютого 2022 року сторони не проживають разом як сім`я.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Сторони не виявили бажання примиритись.

Згідно зі ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Згідно з ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіки до шлюбу не допускається.

Частинами 2, 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно із ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення.

Позивач втратила почуття поваги та кохання до відповідача, сімейно-шлюбні стосунки не підтримує та відновлювати їх не має наміру. Подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, тому суд вважає необхідним шлюб розірвати.

Згідно з частиною другою статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Будь яких належних та допустимих доказів, які б надавали суду безумовні підстави для висновків про те, що шлюбні стосунки між сторонами припинилися саме в кінці лютого 2022 року позивачкою не надано.

Суд критично ставиться до показань допитаних з цього приводу свідків, батька позивачки ОСОБА_4 та матері відповідача ОСОБА_5 , з тих підстав, що сімейні стосунки між сторонами є особистими стосунками та їх зовнішній прояв та шлюбна мотивація може не відповідати фактичним обставинам та відносинам всередині сім`ї за відсутності сторонніх осіб, враховуючи, в тому числі, ту обставину, що сторони мешкали окремо від батьків.

В судовому засіданні були досліджені надані стороною позивачки електронні докази, а саме аудіо файли, які, за твердженням позивачки, доводять дату розірвання шлюбних стосунків. Досліджені аудіо записи не містять підтвердження викладених в позові обставин, а саме припинення шлюбних стосунків між сторонами саме наприкінці лютого 2022 року.

Окрім того, згідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Порядок подання до суду електронних доказів регулюються ст.ст. 100-101 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про електронні документи, електронний документообіг» від 22.05.2003 року за № 851-ІV в редакції від 01.08.2021 року, Законом України «Про електронні довірчі послуги» від 05.10.2017 року за № 2155-VІІІ.

Частинами 3 та 4 статті 95 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 6 та 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Статтею 12 вказаного Закону, визначено, що перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису.

Позивачкою, при подачі до суду електронних доказів (диски з аудіо файлами) порушено встановлений законом порядок їх засвідчення власним електронним цифровим підписом, який відсутній на доданих ними дисках щодо кожного окремого аудіо файлу.

Крім того, зміст аудіо файлів не може вважатися належними та допустимими доказами фіксування відповідних подій, оскільки їх зміст не містить необхідних реквізитів електронного доказу, таких як: дата, час та місце їх створення, що унеможливлює для суду ідентифікувати в який саме період часу була здійснена та чи інша фіксація певної події.

Щодо стягнення в якості компенсації з відповідача, в порядку поділу спільного майна подружжя, грошових коштів в розмірі 23 244,19 доларів США, що еквівалентно 849807 грн. та 7161,00 грн., знятих ним з рахунків в банках, суд зазначає наступне.

Згідно до ч.3 ст.54 Сімейного Кодексу України, вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України)».

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, при поділі таких коштів права банківських (фінансових) установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2023 року у справі № 134/1975/20.

Аналіз зазначених правових норм в їх сукупності надає підстав для висновку про те, що кошти, які перебували у спільній сумісній власності подружжя і були витрачені під час перебування у шлюбі вважаються такими, що були витрачені за спільною згодою і в інтересах сім`ї.

При цьому, саме на позивача покладається тягар доказування того, що ці кошти було витрачено одним з подружжя на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Таким чином, факт використання спільних коштів без згоди другого з подружжя та не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним позивачкою відповідними доказами.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність, що передбачено ст.2 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, відповідно до виписок наданих ПАТ АБ «Південний», АТ «Універсал Банк» стосовно рахунків та рух коштів по ним (виписки по рахункам), що на ім`я відповідача в зазначених банках були відкриті поточні рахунки, на які зараховувалися грошові кошти, в тому числі заробітна плата відповідача. Згідно до руху коштів на зазначених рахунках, з часу їх відкриття, вбачається як зарахування коштів, так і їх витрата. Станом на 1.12.2022 року поточний рахунок в АБ «Південний» був закритий та кошти з рахунку були зняті відповідачем.

З 19.07.2017 року сторони перебувають у шлюбі. С позовною заявою про розірвання шлюбу позивачка звернулася в квітні 2023 року, тобто після спливу шести місяців від часу зняття коштів відповідачем.

Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що зазначені грошові кошти були зняті з рахунків без її відома, враховуючи, в тому числі, її мінливу позицію. Так, у відзиві на позовну заяву відповідач вказував на те, що при від`їзді за межі країни ним було передано позивачці грошову суму 5000 доларів США. В своїх письмових додаткових поясненнях до суду від 10.11.2023 р., позивачка зазначила, що ця інформація не відповідає дійсності, є надуманою та обурює її через її неправдивість. В той же час, допитаний в суді, в якості свідка батько позивачки ОСОБА_4 , підтвердив факт передачі відповідачем позивачці певної грошової суми.

Враховуючи, що спірні грошові кошти, зняті особисто відповідачем з рахунку у період перебування у шлюбі з позивачкою, а остання не спростувала, що вони були використані ним не в інтересах сім`ї, не довела використання відповідачем спірних коштів в особистих цілях, без її відома та проти її волі, у відповідача відсутній обов`язок компенсувати витрачені кошти позивачу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року по справі № 521/20001/20.

Судом також встановлено, що відповідно до виписок ПАТ АБ «Південний», що до рахунку відповідача була видана додаткова картка на ім`я його матері ОСОБА_5 , користуючись якою остання в період з 04.03.2022 року до 30.09.2022 року зняла з рахунку, на якому обліковувалися спільні грошові кошти сторін, грошову суму в розмірі 3 550 доларів США. Зазначені обставини відповідачем не оспорюються та визнається, що його мати ОСОБА_5 знімала зазначені грошові суми, за згодом його та позивачки, в своє особисте розпорядження як аліменти на її утримання з боку відповідача. Позивачем її згода на особисте розпорядження ОСОБА_5 спільними грошовими коштами сторін оспорюється.

У відповідності до ч.1 ст. 202 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Таким чином, обов`язок утримання ОСОБА_5 законом покладений на відповідача, а не на позивача по справі та тягар фінансової допомоги повинен нести особисто відповідач зі своєї частини спільних сумісних коштів подружжя.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню, а грошова сума в розмірі 1775 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ (1 долар США 38,9974 грн.) станом на день проголошення рішення 69220,38 грн. підлягає стягненню з відповідача.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам на суму (1073,60+536,80+697,57) 2307,97 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-13,76-89,258-273 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19.07.2017р. Малиновським районним у м.Одесі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, актовий запис №1740.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 - 69220,38 грн., що еквівалентно за курсом НБУ на день ухвалення рішення, 1775 доларам США.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 судові витрати 2307,97 грн.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бескровний Я. В.