Справа № 583/2121/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Яценко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Артеменко О.С.

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частину спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за частину спільного майна,-

встановив:

31.05.2021 ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом про поділ майна подружжя та остаточно визначившись з позовними вимогами, шляхом подачі заяви про зміну предмету позову та про збільшення позовних вимог, просила: визнати легкові автомобілі марки PEUGEOT 307 та марки ЗA3 110307, зареєстровані за ОСОБА_3 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; в порядку реального поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової приватної власності на 1/2 частину легкового автомобілю марки PEUGEOT 307 та легкового автомобілю марки ЗАЗ 110307, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію ринкової вартості спірного майна у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , легкового автомобілю марки PEUGEOT 307 та легкового автомобілю марки ЗАЗ 110307 в загальній сумі стягнення в розмірі 605023,00 грн.; припинити за ОСОБА_2 право спільної часткової приватної власності на 1/2 частину у вказаних об`єктах спільного майна подружжя з дня отримання грошової компенсації ринкової вартості спірного майна; за наслідками реального поділу спільного майна подружжя та за умови виплати грошової компенсації ринкової вартості спірного майна на користь співвласника ОСОБА_2 , залишити у приватній власності ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , легковий автомобіль марки PEUGEOT 307 та легковий автомобіль марки ЗАЗ 110307; відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 . Також просила скасувати заходи по забезпеченню позову, вжиті ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.08.2021 про накладення арешту на автомобілі шляхом заборони їх відчуження та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 6050,23 грн, за оплату проведених експертних досліджень 15862,48 грн, судових витрат, пов`язаних з поштовими відправленнями заяв, клопотань, доказів 226 грн.

Вимоги за позовом вмотивовані тим, що майно, придбане у період подружнього життя з ОСОБА_3 , а саме автомобіль PEUGEOT 307 перебуває у користуванні ОСОБА_3 , автомобіль ЗАЗ ОСОБА_3 ще у 2010 році передав у користування третім особам відповідно до довіреності від 04.03.2010 та його теперішнє місцезнаходження їй не відоме, а судовим рішенням від 03.03.2021 у справі №583/4813/21 за ОСОБА_3 визнано право власності на частину квартири, придбаної подружжям 14.06.2012. Поділ автомобілів без втрати ними цільового призначення є неможливий, квартира розташована на шостому поверсі 9-поверхового будинку, отже також не підлягає реальному розподілу між співвласниками. З огляду на неможливість спільного використання зазначеного майна та його неподільність, позивачка вважала найбільш прийнятним варіантом поділу майна той, що зазначений у її позовній заяві.

07.06.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області первісний позов ОСОБА_2 залишався без руху, позивачці надавався строк для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали.

19.07.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області позовна заява ОСОБА_2 знову залишалася без руху з наданням позивачці строку для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали.

03.08.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

11.08.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, накладено арешт на автомобілі марки ЗАЗ, модель 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та марки PEUGEOT 307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження вказаного майна.

04.10.2021 ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та остаточно визначившись з позовними вимогами, шляхом неодноразової зміни предмету позову, просить: визнати автомобіль марки PEUGEOT 307 та автомобіль марки ЗАЗ 110307 спільним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по частині у праві власності за кожним; в порядку поділу спільного майна подружжя: припинити право власності ОСОБА_2 на частину у праві власності на автомобіль марки PEUGEOT 307; залишити у власності ОСОБА_3 автомобіль марки PEUGEOT 307; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини у праві власності на автомобілі у сумі 35599,50 грн. Вимоги за зустрічним позовом вмотивовані тим, що дійсно з 17.09.2005 по 30.03.2020 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та у цей час подружжям було придбано вищезазначені транспортні засоби. Автомобілем PEUGEOT 307 фактично користується та здійснює його технічне обслуговування ОСОБА_3 та вказаний транспортний засіб використовується ним у зв`язку з його професійною діяльністю, з метою здійснення виконавчих дій та оперативного забезпечення виконання покладених на нього професійних обов`язків. Крім того, оскільки ОСОБА_2 з їх спільним дітьми проживає у м. Києві, вказаний транспортний засіб використовується ОСОБА_3 також для поїздок до м. Києва для побачення з дітьми. Тому саме цей автомобіль ОСОБА_3 просить залишити у його власності. Транспортний засіб ЗАЗ не перебуває у користуванні ОСОБА_3 , оскільки з відома та згоди ОСОБА_2 , його було передано у користування на підставі довіреності третій особі. Разом з тим ОСОБА_2 не має посвідчення водія, а сам факт володіння по частині у праві власності на транспортні засоби без їх реального поділу (в натурі) не може захистити права сторін та призведе до ескалації конфлікту.

Крім того ОСОБА_3 подано відзиви на позовну заяву ОСОБА_2 , на її заяву про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог, згідно з якими відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) висловив свої заперечення проти вимог позивачки за первісним позовом (відповідачки за зустрічним позовом) пославшись на їх необґрунтованість та зазначивши, що автомобіль ЗАЗ 110307, придбаний у 2009 році, у 2010 році проданий за погодженням з ОСОБА_2 , кошти в інтересах сім`ї були накопичені та за рахунок спільних заощаджень у 2018 році придбаний автомобіль марки PEUGEOT 307, про що позивачка сама вказувала у позовній заяві. Сторонам достеменно відомо, що у ОСОБА_3 відсутній у користуванні автомобіль ЗАЗ 110307. Єдиним способом не порушення прав однієї сторони за рахунок іншої, на його переконання, є визнання права власності на частки ЗАЗ 110307 за ОСОБА_2 , адже фактично жодна сторона не буде реально користуватися автомобілем, якого можливо в натурі не існує на момент розгляду справи. Також ОСОБА_3 висловив заперечення проти стягнення з нього грошової компенсації вартості частини квартири та частини транспортних засобів, оскільки стягнення такої суми коштів становитиме для нього надмірний фінансовий тягар, призведе до неможливості забезпечуватися як себе, так і спільних із ОСОБА_2 дітей. Фактично право власності на частку спірної квартири набуте сторонами після розлучення, кожна окрема частка не є спільним сумісним майном та передбачає інший порядок реалізації прав щодо майна, яка перебуває у спільній частковій власності. Також у відзиві зазначається, що ОСОБА_2 придбала квартиру в іпотеку, розмір основного зобов`язання складає 1300000 грн., а тому, на його переконання, позивачка, з метою вирішення своїх фінансових зобов`язань, намагається покласти значний фінансовий тягар на ОСОБА_3 . Останній неодноразово звертався до ОСОБА_2 та її представників з метою вирішення спору, як у досудовому порядку, так і під час підготовчого засідання, передачу автомобіля PEUGEOT 307 з виплатою йому компенсації, залишення права спільної сумісної власності не перереєстрованого належним чином права власності на ЗАЗ 110307 за ОСОБА_2 , без будь-яких компенсацій ОСОБА_3 . Але всі дії виявилися марними, у зв`язку з чим він вважає, що позивачку цікавить виключно стягнення коштів для погашення її фінансового зобов`язання. Також у відзиві висловлено заперечення щодо судових витрат, а саме витрат сторони позивача за первісним позовом понесених у зв`язку з листуванням з особами, які не є сторонами по справі, в матеріалах справи відсутні докази, що суд зобов`язав представника позивача вчиняти якісь переписки, що не мають жодного правового значення. Окрім того, в поданих квитанціях відсутня інформація, що оплату здійснено позивачкою. Щодо витрат на оплату експертної оцінки по квартирі, вважає, що висновок експерта №157 є неналежним доказом, так як досліджувалась та оцінювалась квартира в цілому, а не частки, яка належить позиваці. Також вважав неналежним доказом і висновок автотоварознавчої експертизи у частині оцінки автомобіля ЗАЗ, зважаючи на те, що позивачці відомо про місцеперебування цього автомобіля, а тому оцінка повинна бути зроблена виходячи не із середньої ринкової вартості, а із реальної оцінки вказаного транспортного засобу. Загалом просить відмовити у задоволенні позовної заяви про збільшення позовних вимог від 30.03.2024; припинити право власності ОСОБА_2 на автомобіль PEUGEOT 307 та компенсувати половину вартості автомобіля, а саме 50308 грн; залишити у власності автомобіль PEUGEOT 307 за ОСОБА_3 ; визначити право власності на частку спільної часткової власності на автомобіль ЗАЗ 110307 за ОСОБА_2 ; визначити право власності на частки спільної часткової власності на автомобіль ЗАЗ 110307 за ОСОБА_3 .

На зустрічний позов ОСОБА_3 та його заяви про зміну предмету позову стороною позивачки за первісним позовом (відповідачки за зустрічним позовом) подано відзиви, в яких викладено заперечення проти задоволення його вимог, посилаючись на те, що спірні транспортні засоби та квартира залишилися у користуванні ОСОБА_3 , який заперечень проти залишення у його власності цього майна не надав. Разом з тим, при заявленому ним розподілі відсутній належний захист її прав за умови передачі у її власність спільної квартири, у якій залишається проживати ОСОБА_3 , оскільки за таких умов вона буде обмежена у користуванні та розпорядженні своїм майном. Крім того, з огляду на недобросовісну поведінку ОСОБА_3 , як вважає ОСОБА_2 , та тривалі неприязні відносини між сторонами, справедливим буде залишити усе майно у власності ОСОБА_3 із компенсацією на її користь частини його вартості.

16.02.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області задоволено клопотання ОСОБА_2 та призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

29.05.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням повідомлення від експерта про неможливість надання висновку судової автотоварознавчої експертизи, зокрема, через не проведення оплати вартості виконання експертизи.

22.08.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області за клопотанням ОСОБА_2 у справі призначено оціночно-будівельну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

13.11.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта.

16.11.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду на 20.12.2023.

20.12.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області зупинено провадження у справі на час проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, призначеної ухвалою суду від 16.02.2023.

23.02.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області поновлено провадження у справі для вирішення клопотання експерта про надання додаткових даних, необхідних для проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи.

29.02.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області зупинено провадження у справі на час проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, призначеної ухвалою суду від 16.02.2023.

25.03.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 підтримали остаточно визначені позовні вимоги за первісним позовом, просили їх задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували. При цьому ОСОБА_2 зазначила, що придбавши автомобіль ЗАЗ у 2009 році, близько одного року вони спільно сім`єю користувалися цим автомобілем, керував ним ОСОБА_3 , так як у неї не було на той час посвідчення водія. Потім ОСОБА_3 сказав, що віддав цей автомобіль у користування іншим особам, подробиці, зокрема, щодо продажу авто не повідомляв, її згоди чи думки з даного приводу не запитував. У 2018 році вони придбали автомобіль Пежо за спільні кошти, яким продовжує користуватися ОСОБА_3 . І на цей час обидва автомобілі зареєстровані за відповідачем. Стосовно квартири також доповнила, що хоча кватира і зареєстрована за нею, але з 2020 року вона у цьому житлі не проживає. Так як між ними з відповідачем тривалий час зберігаються напружені стосунки, то після поділу квартири з позовом про виділ її частки в натурі, чи про визначення порядку користування квартирою вона не зверталася до суду, так як не має наміру користуватися квартирою, чи проживати у ній. Хоча перешкод у користуванні майном ОСОБА_3 їй не чинить, але вона проживає з дітьми у м. Києві, працює, придбала там житло і до м. Охтирки повертатися не планує, а ОСОБА_3 постійно користується цією квартирою, проживає у ній, тому доцільно залишити квартиру у його власності зі сплатою на її користь компенсації половини вартості.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, його представник ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечував, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Також зазначив, що автомобіль ЗАЗ з відома ОСОБА_2 був відчужений по довіреності, тобто відбувся формальний його продаж, частина отриманих від продажу коштів була витрачена на потреби родини, а ще частина внесена до складу вартості придбаного автомобіля Пежо. Таким чином, враховуючи, що автомобіль ЗАЗ вибув з володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , він не може бути між ними розділений, зокрема, шляхом передачі у власність будь-кому з них та сплати компенсації половини його вартості. З приводу компенсації за половину вартості квартири позивачці ОСОБА_3 , оцінка якої, на його переконання, є явно завищеною, представник послався на матеріальну неспроможність ОСОБА_3 , розмір заробітної плати якого становить близько 10000,00 грн на місяць, також за рішенням суду у нього є обов`язок сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, інших доходів він не має, крім того спірна квартира є єдиним житлом відповідача і зобов`язавши його сплатити позивачці грошову компенсацію за припинення її права власності на половину квартири матиме для нього надмірний тягар та змусить його продати єдине житло з метою сплати боргу. Вважав такі умови поділу майна явно несправедливими та порушенням права співвласника на мирне володіння майном.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Як встановлено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 17.09.2005 по 07.08.2020 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.03.2020 №583/654/20, яке набрало законної сили 07.08.2020 (т. 1 а.с. 7-9, 29-31).

Згідно з біржовим договором (угодою) купівлі-продажу транспортних засобів реєстраційний номер №803063 від 28.01.2009 ОСОБА_3 купив легковий автомобіль ЗАЗ 110307, червоного кольору, 2004 року випуску, № кузова - НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , транзитний номерний знак НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 103).

Відповідно до довіреності від 04.03.2010, зареєстрованої в реєстрі за №288, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , незалежно один від одного, представляти його інтереси з усіх без винятку питань, пов`язаних з вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та розпорядження за ціну та на умовах на його (їх) розсуд автомобілем, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_6 , виданого та зареєстрованого 29.01.2009, марки ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, шасі № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1197 см.куб, тип ТЗ легковий комбі В, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 43).

Згідно з відповіддю ТЦС МВС №5946 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області від 06.09.2023 №31/18-5946-1378 транспортний засіб PEUGEOT 307, д.н.з. НОМЕР_2 , 2003 року випуску, 04.10.2018 був зареєстрований за ОСОБА_3 по договору № 3241/2018/1132871 від 04.10.2018, укладеному в ТСЦ №3241, вартість 40000 грн (т. 2 а.с. 75).

З відповіді ТЦС МВС №5946 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області від 05.01.2021 №31/18-5946-1Саз вбачається, що згідно з обліковими даними ЄДР МВС станом на 04.01.2021 за ОСОБА_3 зареєстровано такі транспортні засоби: 04.10.2018 автомобіль PEUGEOT, 307, 2003 року випуску; 29.01.2019 - автомобіль ЗАЗ 110307, 2004 року випуску (т. 1 а.с. 11).

Відповідно до висновку експерта №1765 від 15.03.2024 ринкова вартість легкового автомобіля марки PEUGEOT 307, VIN код № НОМЕР_7 , 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату проведення експертизи складає 100616 грн. Середня ринкова вартість автомобіля ідентичного за технічними характеристиками автомобілю марки (моделі) ЗАЗ 110307, VIN код № НОМЕР_3 , 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у справному технічному стані, за середнім пробігом та терміном експлуатації починаючи з року випуску, без пошкоджень, в тому числі від ДТП, станом на дату проведення експертизи складає 34430 грн (т. 2 а.с. 154-164).

За приписами ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст.65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.01.2023 у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22).

З наведеного вбачається, що набуття майна під час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто суд прийшов до висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Предметом даної справи є вимоги про припинення права власності та стягнення грошової компенсації частки транспортних засобів та житла.

Вирішуючи позовні вимоги в частин поділу автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , суд враховує наступне.

Так, згідно роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК Українита статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягнення згоди - виходячи із дійсної вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановити його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Суд критично оцінює доводи представника ОСОБА_3 про те, що автомобіль марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , не підлягає поділу, оскільки його було продано іншій особі на підставі довіреності, а отримані за це кошти витрачено в інтересах родини, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Згідно вимог ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль.

Положеннями ст. 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається в наслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляв.

З системного аналізу положень ст. 655, ст. 1003 ЦК України вбачається, що договір доручення та договір купівлі-продажу за своєю правовою природою не є тотожними.

Таким чином, оскільки письмового договору про продаж автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , укладено не було, що сторонами не спростовувалося, станом на день розгляду справи він зареєстрований за ОСОБА_3 , то у позивачки за первісним позовом є право вимагати стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля у порядку поділу майна подружжя.

Щодо висловлених представником ОСОБА_3 сумнівів у достовірності висновку експерта в частині визначення ринкової вартості вищевказаного автомобіля, суд зазначає, що оцінка автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , здійснювалася без огляду автомобілів у зв`язку з його ненаданням, а дійсна (ринкова) вартість визначалася відповідно до методичних рекомендацій щодо подібних за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобілів такої марки та моделі на час проведення дослідження. При цьому, сторона відповідача за первісним позовом не заявляла клопотання про призначення повторної судової автотоварознавчої експертизи даного автомобіля, не спростовували такі висновки належними і допустимими доказами.

З огляду на викладене, при визначенні вартості майна, що підлягає відшкодуванню, суд виходить із засад рівності часток подружжя та приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2004 року випуску, визначеної у висновку експерта №1765 від 15.03.2024.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_2 в частині поділу автомобіля марки PEUGEOT 307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд вважає наявними підстави для їх задоволення з огляду на фактичне визнання відповідачем позову у цій частині, а тому додаткового обґрунтування щодо вирішення цієї вимоги судом не наводиться.

Вирішуючи позов в частині позовних вимог ОСОБА_2 стосовно поділу квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно вимог ч. 2 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою.

Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

З положень ч. 3 ст. 358 ЦК України вбачається, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.

Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані ст. 364 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Згідно правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 в справі № 6-2925цс15 з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Аналогічні правові висновки щодо застосування інституту виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, викладено Касаційним Цивільним Судом у складі Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справі № 752/10312/14-ц (провадження № 61-19505св18), від 03.03.2020 у справі № 748/2803/16-ц (провадження № 61-41895св18), від 29.03.2021 у справі № 759/2791/17 (провадження № 61-15848св20).

З матеріалів справи встановлено, що заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.03.2021 у справі №583/4813/20, яке набрало законної сили 05.04.2021, позов ОСОБА_3 задоволено, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 149-150).

На підставі вказаного судового рішення за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності по частині за кожним на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.12.2021 №292041288 (т. 1 а.с. 188).

Відповідно до висновку експерта №157 від 07.11.2023 дійсна ринкова вартість об`єкту нерухомості у вигляді квартири АДРЕСА_2 з урахуванням експлуатаційного зносу та технічних поліпшень на сучасний стан складає 1075000 грн (т. 2 а.с. 79-92).

Разом з тим в ході розгляду справи позивачкою за первісним позовом не доведено обставин того, що ОСОБА_2 має фінансову можливість сплатити грошову компенсацію в розмірі 605023,00 грн.

Судом встановлено та учасниками справи не спростовується, що у ОСОБА_3 відсутнє право власності на інше житло чи нерухоме майно, спірна квартира є його основним і постійним місцем проживання, що відповідач за первісним позовом отримує дохід у виді заробітну плати у розмірі 10000,00 грн., має на утриманні (сплачує аліменти) двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інформації про наявність інших доходів у матеріалах справи не мається.

Суд, у даній конкретній справі, врахувавши інтереси всіх учасників спільної часткової власності, встановивши, що відповідач не має можливість сплатити грошову компенсацію вартості половини квартири, що поставило б його у скрутне матеріальне становище, доходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 у цій частині. При цьому суд зауважує, що стягнення з ОСОБА_3 грошової компенсації ринкової вартості частини спірної квартири призведе до порушення ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки він неспроможний сплатити позивачці за первісним позовом грошову компенсацію за її частку в квартирі, а відсутність у нього коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу квартири і, відповідно, позбавлення ОСОБА_3 єдиного житла та права власності на дане житло. Натомість, ОСОБА_3 не давав згоди викупити у ОСОБА_2 її частку у праві власності, а примушувати його до цього є також порушенням прав останнього, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, виплата компенсації частки позивачки за первісним позовом становитиме для відповідача за первісним позовом надмірний тягар та буде незаконним втручанням у його право на мирне володіння майном.

При цьому ОСОБА_2 не позбавлена можливості захистити свої майнові права в інший спосіб, передбачений нормами ЦК України, не покладаючи на ОСОБА_3 надмірний тягар.

Разом з тим, ОСОБА_2 не заявляла позовних вимог про встановлення порядку користування спірною квартирою, не заперечувала проти наявності у неї іншого місця проживання та не вказувала про те, що ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у доступі до квартири. Натомість спірна квартира є єдиним місцем проживання ОСОБА_3 .

З огляду на викладене присудження за рішенням суду грошової компенсації частки позивачки за первісним позовом з відповідача за первісним позовом, який сплатити таку компенсацію неспроможний, та визнання за останнім всупереч його волі права власності на частку ОСОБА_2 є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що суперечить вимогам ст. 319 ЦК України, принципу пропорційності цивільного судочинства, порушує розумний баланс приватних інтересів та за даних конкретних обставин буде явно несправедливим.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 686/29779/19.

Щодо вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 суд не вбачає підстав для його задоволення враховуючи наведені вище мотиви суду, а також відсутність внесення ним коштів на депозитний рахунок суду, що передбачено положеннями ч. 5 ст. 71 СК України та узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відсутністю підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 89, 141, 263-265, 268, 352, 259, 354, 355, 258, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати спільним майном подружжя легковий автомобіль марки PEUGEOT 307, 2003 року випуску, кузов VIN № НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіль марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіль марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частини вартості легкового автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , в сумі 17 215 (сімнадцять тисяч двісті п`ятнадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частини вартості легкового автомобіля марки PEUGEOT 307, VIN код № НОМЕР_9 , 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 50308 (п`ятдесят тисяч триста вісім) гривень.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на легковий автомобіль марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , та виділити вказаний автомобіль ОСОБА_3 з дня отримання ОСОБА_2 компенсації за 1/2 частку ринкової вартості цього автомобіля.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на легкового автомобіля марки PEUGEOT 307, VIN код № НОМЕР_9 , 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та виділити вказаний автомобіль ОСОБА_3 з дня отримання ОСОБА_2 компенсації за 1/2 частку ринкової вартості цього автомобіля.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді арешту шляхом заборони відчуження на автомобілі марки ЗАЗ, модель 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та марки PEUGEOT 307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлені ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.08.2021.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 .

Повний текст рішення виготовлено 25.04.2024.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко