Номер провадження № 2/521/49/24
РІШЕННЯ
Малиновський районний суд міста Одеси у складі: головуючого судді Роїк Д.Я., секретарях судового засідання: Коновалової К.О., Примакіної С.О.,
представника позивача по первісному позову ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про не перешкоджання у користуванні квартирою та встановлення порядку її користування та зустрічний позов ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та стягнення боргу,-
03 вересня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 звернулися в Малиновський районний суд м. Одеси з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про не перешкоджання в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та встановлення порядку її користування.
Позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, щто є зареєстрованими та проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідачі приходяться їм родичами, також зареєстровані в цій квартирі і проживають в ній окрім ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які проживають за іншою адресою. Вказана квартира відноситься до комунальної власності міста, основним наймачем є ОСОБА_5 .. З приводу користування зазначеним житлом між позивачами та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 виник спір який самостійно вони вирішити не можуть. В цьому спорі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 створюють позивачам перешкоди у користуванні квартирою, провокують сварки, застосовують фізичну силу, що і стало для позивачів підставою звернення в суд.
Ухвалою Малиновського районного суду від 22 жовтня 2018 року у справі було відкрито загальне позовне провадження.
03.12.2018 року від відповідачів за первинним позовом до суду надійшов відзив на позов. 05.12.2018 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про відвід судді Мазун І.А.
Ухвалою Малиновського районного суду від 07 грудня 2018 року заява ОСОБА_1 про відвід судді Мазун І.А. була залишена без задоволення.
Ухвалою Малиновського районного суду від 05 березня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про не перешкоджання у користуванні квартирою та встановлення порядку її користування було закрито.
Постановою Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року ухвалу Малиновського районного суду від 05 березня 2019 року про закриття провадження у справі було скасовано, справу надіслано до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Після повернення до Малиновського районного суду м. Одеси в порядку автоматизованого розподілу справа була передана судді Роїку Д.Я.
05.12.2018 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшов уточнений позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про не перешкоджання у користуванні квартирою та встановлення порядку її користування.
16.12.2019 року до суду звернулася ОСОБА_9 з заявою про залишення її позовних вимог без розгляду.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про не перешкоджання у користуванні квартирою та встановлення порядку її користування, в частині позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , було залишено без розгляду.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.01.2020 року уточнений позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про не перешкоджання у користуванні квартирою та встановлення порядку її користування було прийнято до розгляду.
29.01.2020 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та стягнення боргу та відзив ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 на первинний позов.
Зустрічний позов обґрунтований заявниками тим, що ОСОБА_1 своїми діями порушує права наймача та інших проживаючих в квартирі, що призвело до погіршення їх житлових умов. Крім цього, проживаючи в квартирі у якості членів сімї наймача, участі у сплаті за комунальні послуги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не приймають. Наймачем квартири ОСОБА_5 у період з січня 2017 року по грудень 2019 року було одноособово виконаний солідарний обов`язок з оплати комунальних послуг, відтак вона має право вимагати стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 сплаченої за них частини комунальних платежів з ОСОБА_1 суму в розмірі 7587 гривень та з ОСОБА_1 4902 гривні, а також судові витрати.
Відзив вищевказані особи обґрунтували тим в позові заявлені недостовірні обставини. Посилалися на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 не проживають у спірній квартирі вже понад 12 років, твердження про створення перешкод вказаним особам у не підтверджені жодним доказом. ОСОБА_1 самовільно захопила кімнату площею 10,7 кв.м. та вчиняє сварки з матір`ю та братом про свідчать чисельні звернення до правоохоронних органів. Питання щодо встановлення порядку користування у спосіб визначений позивачами за первинним позовом вже було предметом розгляду судів і в задоволені таких позовних вимог було відмовлено з підстав не можливості встановлення такого порядку користування оскільки це приведе до погіршення умов проживання та порушення прав інших мешканців квартири.
28.02.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на зустрічний позов. У вказаному відзиві останні просять відмовити в зустрічному позові посилаючись на те, що ОСОБА_8 в квартирі не проживає та мешкає зі своєю матір`ю ОСОБА_7 в її приватній квартирі АДРЕСА_2 .
10.03.2020 року представником ОСОБА_6 , ОСОБА_5 було подано відповідь на відзив у вигляді заперечень на відзив ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на зустрічний позов в яких просили відмовити в задоволені первинного позову з посиланням на те, що посилання на не проживання ОСОБА_8 в спірній квартирі, створення ними нестерпних умов для проживання позивачів не доведені жодними належними та допустимими доказами. Вони не перешкоджають позивачам в користуванні квартирою. Самовільність захоплення ОСОБА_1 без згоди наймачів у користування кімнати 10,7 кв.м. з подальшим узаконенням такого порядку користування та можливістю виділити, приватизувати призведе до порушення їх прав.
24.03.2020 року та 07.05.2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 також було подано до суду відповідь на відзив у вигляді заперечень на відзив в яких вказали, що доводи про самовільне захоплення кімнати 10,7 кв.м. не обґрунтовані і не доведені, оскільки ОСОБА_1 проживає в даній кімнаті за згодою всіх мешканців квартири з 1990 року, а доньки з їх народження. В кімнаті знаходяться шафа, придбана нею за власні кошти у 1993 році та стіл, який для неї придбав батько ще у 1968 році. Періодично після повернення до дому вони виявляють, що хтось торкався їх речей. Хотіли встановити двері про що зверталися до відповідних органів, але ОСОБА_5 та інші мешканці не дозволили. Комунальні платежі в розмірі своєї частки вони постійно сплачують. В задоволенні та прийнятті зустрічного позову просять відмовити.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2020 року зустрічний позов був об`єднаний в одне провадження з первинним позовом.
14.07.2020 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до суду надійшла заява про відвід судді ОСОБА_10
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_10 було залишено без задоволення.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2020 року провадження у справі було відновлено та призначено підготовче судове засідання.
10.09.2020 року представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 адвокат Смирнов В.В. подав заяву про зміну предмету позову, а також клопотання про призначення по справі судової будівельно - технічної експертизи. 30.09.2020 року адвокат Смирнов В.В. подав уточнену заяву про зміну предмету позову в якій просив:
встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 , згідно якого ОСОБА_1 , ОСОБА_4 користуються житловою кімнатою площею 10,7 кв.м., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 користуються житловою кімнатою площею 17,2 кв.м. з балконом, житловою кімнатою площею 7,7 кв.м., житловою кімнатою площею 9,3 кв.м. на власний вибір, а приміщення кухні площею 5,9 кв.м., туалету площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., коридору площею 5,8 кв.м., комори площею 1,0 кв.м. залишаються у спільному користуванні усіх перелічених осіб;
зобов`язати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не перешкоджати ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у користуванні житловою кімнатою площею 10,7 кв.м. та іншими приміщеннями квартири АДРЕСА_3 що залишаються у спільному користуванні усіх перелічених осіб відповідно до встановленого порядку користування.
07 жовтня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив прийняти заяву представниа позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 адвоката Смирнова В.В. про зміну предмету позову.
Також ухвалою від 07 жовтня 2020 року суд призначив по справі судову будівельно технічну експертизу, проведення якої доручив Одеській філії ТОВ «Судова незалежна експертиза України», на час проведення експертизи провадження у справі зупинив.
Постановою Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року апеляційна скарга представника ОСОБА_6 ОСОБА_11 на ухвалу Малиновського районного суду від 07 жовтня 2020 року про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи, була залишена без задоволення, зазначена ухвала без змін.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2021 року, у звязку із надходженням до суду висновку судового експерта № СЕ-2401-1-1226.21 від 25.10.2021 року за результатами проведеної судової будівельно - технічної експертизи, провадження у справі було відновлене та призначене підготовче судове засідання.
28.01.2022 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_4 адвокат Смирнов В.В. подав заяву про розподіл судових витрат та просив стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати в розмірі судового збору 704,80 грн та вартості за проведення судової експертизи в розмірі 4805 грн.
20 вересня 2022 року від адвоката Гареєва Є.Ш., представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до суду надійшли письмові пояснення по суті справи та заява про долучення до матеріалів справи висновку судового експерта ОСОБА_15 № 041/2022 від 15.09.2022р. В своїх поясненнях адвокат вказує, що висновок експерта N? CE-2401-1-1226.21 від 25.10.2021 року викликає обґрунтовані сумніви в його правильності, оскільки експерт не з`ясував фактичний порядок користування квартирою, не врахував ідеальні частки наймачів квартири та членів їх сім`ї, не визначив приміщення, що виділяється у користування кожному із володільців квартири пропорційно їх часткам, у зв`язку з чим склав неконкретний висновок, який не вирішує питання користування спільною квартирою, а лише пропонує варіант сегрегації мешканців квартири на два табори.
Висновок експерта складено із порушенням вимог ч. 8 ст. 102 ЦПК України, ч. 3 ст. 358 ЦК України, ст. 47 ЖК України, п.п. 5 п. 2.1., 2.2. Розділу ІІ «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» від 08.10.98 №53/5, п.п. 6.4., 6.8., 6.11 «Методичних рекомендацій щодо проведення дослідження з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном», розглянутих та схвалених Вченою радою КНДІСЕ від 27 грудня 2016 року №11, п.п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Жилі будівлі. Основні положення», що призвело до істотної неповноти та неясності експертного висновку, а саме:
Відповідно до п. 6.8. «Методичних рекомендацій щодо проведення дослідження з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном», розглянутих та схвалених Вченою радою КНДІСЕ від 27 грудня 2016 року №11 (далі - Методичні рекомендації) варіанти порядку користування житловим будинком (квартирою) повинні максимально забезпечувати однакові умови для співвласників з урахуванням їх часток, бути наближеними до фактичного порядку користування, якщо такий склався і забезпечує однакові умови, з найменшими перебудовами будинку та забезпечувати зручне користування і експлуатацію будинку (квартири). Експертом не з`ясовувався фактичний порядок користування квартирою, у зв`язку з чим висновок експерта не враховує умови користування квартирою.
Відповідно до п. 6.4. Методичних рекомендацій при виконанні досліджень з визначення порядку користування житловим будинком зазвичай співвласників в житловому будинку, в тому числі в житловій площі та площі підсобних приміщень.
Експерт не визначав обсяг житлової та нежитлової площі, яка припадає на 1/6 частку кожного із шести наймачів квартири.
Згідно ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.
Відповідно до п.п. 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Жилі будівлі. Основні положення» мінімальна площа жилої кімнати складає 15 кв.м.
Відповідно до п. 6.11 Методичних рекомендацій при визначенні порядку користування житловим будинком необхідно дослідити питання відповідності приміщень, співвласників, вимогам будівельних норм і правил, зокрема перетворення в результаті перепланування житлових приміщень в нежитлові, надання для користування приміщень, або їх частин, що не відповідають будівельним нормам через їх малу площу тощо.
Експертом не досліджувалося питання відповідності приміщень, що виділяються у користування наймачам квартири вимогам щодо мінімальної житлової площі.
Висновок експерта є неконкретним та неповним, оскільки пропонує тільки позивачам конкретне приміщення для їх користування. В свою чергу у висновку немає відповіді на питання, які конкретно приміщення повинні бути у користуванні кожного конкретного відповідача, а лише пропонує їм визначити порядок користування трьома житловими кімнатами на їх власний вибір.
Вважає, що такий висновок порушує права відповідачів, оскільки може мати місце ситуація, коли відповідачі не дійдуть згоди щодо користування виділеними їм кімнатами. Таким чином, адвокат вважає, що висновок експерта фактично встановлює переваги для позивачів за рахунок відповідачів.
Так, зокрема, з трьох кімнат, які виділяються відповідачам одна є прохідною кімнатою. При цьому експертом не враховано, що один з відповідачів - ОСОБА_6 є дорослим чоловіком. Інші відповідачки є жінками, при чому ОСОБА_8 - зовсім молодою дівчиною. Усі вони категорично не згодні з таким порядком користування, оскільки наявність прохідної кімнати фактично означає проживання в одному житловому просторі із дорослим чоловіком, що суттєво порушує їх права.
Висновок експерта містить грубі помилки, зокрема, на стор. 5 абзац 6 зазначено, що квартира має площу 66,7 кв.м. Але в дійсності квартира має площу 60,7 кв.м.123
На стор. 29 Висновку зазначено, що розміри житлових кімнат 17.2 кв.м., 7,7 кв.м. та 9.3 кв.м., які передбачаються до виділу відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , також відповідають мінімальним нормативним площам спалень на одну особу та на двох осіб (8,0 кв.м. та 10,0 кв.м. відповідно (п. 5.19 ДБН В.2.2-15:2019)). Однак, експерт суперечить у Висновку сама собі, оскільки одна із запропонованих Відповідачам кімнат дорівнює 7.7 кв.м., що не відповідає нормам, на які посилається експерт.
Висновок експерта дає відповідь на питання щодо суто технічного поділу кімнат між співнаймачами, але не дає відповіді чи відповідає такий поділ житловим нормам.
Відповідно до п. 2.2. Розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень від 08.10.98 №53/5 на експерта покладається обов`язок особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз`яснити його.
Наведені неясність експертного висновку, його неповнота та невідповідність чинному законодавству та будівельним нормам України не дозволяє покласти такий висновком в основу судового рішення.
Відповідно до п. 10 Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.97 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.
Враховуючи, що на погляд Відповідачів такий висновок експерта не є повним, ясним та не відповідає на усі питання, ОСОБА_6 самостійно звернувся до експерта ОСОБА_15 з метою проведення іншого експертного дослідження.
На дослідження експерта було поставлені наступні питання:
1) чи є технічна можливість, відповідно до вимог нормативно-правових актів надати варіанти порядку користування приміщеннями квартири АДРЕСА_3 , до складу якої входять: коридор, площею 5,8. кв.м.; житлова кімната, площею 17,2 кв.м.; житлова кімната, площею 7,7 кв.м.; житлова кімната площею 9,3. кв.м.; кухня, площею 5,9 кв.м.; туалет, площею 1,0 кв.м.; ванна кімната, площею 2,1 кв.м.; комора, площею 1,0 кв.м., між зареєстрованими квартиронаймачами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з виділом кожному із квартиронаймачів ізольованої житлової кімнати, площа якої відповідатиме чинним вимогам нормативних актів у галузі будівництва? У разі необхідності надати варіанти перепланування приміщень?
2) чи є технічна можливість, відповідно до вимог нормативно-правових актів надати варіанти порядку користування приміщеннями квартири АДРЕСА_3 , до складу якої входять: коридор, площею 5,8. кв.м.; житлова кімната, площею 17,2 кв.м.; житлова кімната, площею 7,7 кв.м.; житлова кімната площею 9,3. кв.м.; кухня, площею 5,9 кв.м.; туалет, площею 1,0 кв.м.; ванна кімната, площею 2,1 кв.м.; комора, площею 1,0 кв.м., між зареєстрованими квартиронаймачами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Олександрівною, при якому в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виділити житлову кімнату, площею 10,7 кв.м., а іншим квартиронаймачам - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , виділити по ізольованій житловій кімнаті, площа яких відповідатиме чинним вимогам нормативних актів у галузі будівництва? У разі необхідності надати варіанти перепланування приміщень.
За результатами дослідження експертом було складено висновок експерта №04/2022 будівельно-технічної експертизи від 15.09.2022 року. Експертом було надано відповіді, що: 1) відсутня технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів встановити варіанти порядку користування квартирою АДРЕСА_4 з виділенням кожному ізольованої житлової кімнати, а виконати перепланування технічно не надається можливим; 2) відсутня технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів встановити варіанти порядку користування квартирою АДРЕСА_4 , при якому в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виділити житлову кімнату, площею 10,7 кв.м., а іншим кожному виділити ізольовану житлову кімнату, оскільки залишається лише три кімнати, одна з яких є прохідною, а виконати перепланування технічно не надається можливим.
Отже вважає, якщо враховувати права усіх квартиронаймачів, їх стать, вік, а не тільки бажання позивачів, то встановити порядок користування квартирою, який пропонують позивачі - не є можливими, що приводить до неможливості задоволення первинного позову.
31.10.2022 року від представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 адвоката Смирнова В.В. до суду надійшли додаткові письмові пояснення по суті справи. В своїх поясненнях адвокат звертає увагу суду на те що в письмових поясненнях по суті справи адвокат Гарєєв Є.Ш. посилається на те, що кожному із користувачів спірної квартири обов`язково має бути виділена ізольована житлова кімната, а оскільки технічні характеристики зазначеної квартири цього не дозволяють, встановлення будь-якого порядку користування взагалі не є можливим, обґрунтовує такі доводи висновком експерта ОСОБА_16 №041/2022 від 15.09.2022 року. У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-150015 зроблено висновок, що " Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.
Вважає, що у даній цивільній справі спірні правовідносини також стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку користування нею. Відтак заперечення ОСОБА_3 щодо встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_3 , запропонованого позивачами, з підстав неможливості виділення у користування кожному з відповідачів ізольованої кімнати, заслуговують критичної оцінки. Не погоджується із доводами ОСОБА_3 , про те, що висновок судового експерта ОСОБА_12 №СЕ-2401-1-1226.21 від 25.10.2021р., який підтверджує технічну можливість встановлення порядку користування квартирою запропонованого позивачами, є неконкретним, неясним та неповним, а отже не може бути покладений в основу судового рішення. Оскільки як вбачається з даного висновку, судовим експертом ОСОБА_12 надана вичерпна відповідь на конкретне питання, поставлене судом в ухвалі про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи від 07.10.2020р. Однак якщо ОСОБА_3 , як учаснику справи, щось в цьому експертному висновку все ж таки не ясно, відповідно до ч.5 ст. 102 ЦПК України він не позбавлений права надати суду клопотання про виклик судового експерта ОСОБА_12 у судове засідання для роз`яснення його висновку та безпосередньо поставити зазначеному експерту усі необхідні запитання. Також, із матеріалів даної справи добре вбачається, що самостійно досягнути між собою згоди щодо порядку користування квартирою АДРЕСА_3 , її мешканці не можуть, а отже існуючий спір має бути вирішений судом. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на двох користуються житловою кімнатою площею 10,7 кв.м., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на чотирьох користуються прохідною житловою кімнатою площею 17,2 кв.м. з балконом, окремою житловою кімнатою площею 7,7 кв.м., окремою житловою кімнатою площею 9,3 кв.м., а приміщення кухні площею 5,9 кв.м., туалету площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., коридору площею 5,8 кв.м., комори площею 1,0 кв.м. залишаються у спільному користуванні усіх перелічених осіб. Зокрема про це свідчить той факт, що під час візуального обстеження зазначеної квартири експертом ОСОБА_12 , з дозволу позивачів вона оглянула займану ними житлову кімнату площею 10,7 ки.м., при цьому відповідачі відмовили експерту у доступі до трьох інших житлових кімнат квартири які вони спільно займають (арк. 13-14 мотивувальної частини експертного висновку №CE-2401-1-1226.21 від 25.10.2021 р.). Вбачається вірним, що попре доводів ОСОБА_3 , такий порядок користування не встановлює будь-яких суттєвих переваг для Александрових по відношенню до інших співмешканців квартири та їх житлових умов жодним чином не погіршує. Посилаючись на частини 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. №470, пункти 2-3 постанови виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів і Президіуму обласної ради Федерації профспілок від 17 вересня 1991р. №378 «Про внесення змін до постанови виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів і Президіуму обласної ради профспілок від 16 січня 1985 року №52 «Про порядок надання житлових приміщень», якими розмір середньої забезпеченості громадян жилою площею становить у населених пунктах області 8,5 кв.м.. На квартирний облік приймаються громадяни, які потребують поліпшення житлових умов та займають житлову площу до 6 кв.м. включно на кожного члена сім`ї. В даному випадку, відповідно до порядку користування квартирою, який просять встановити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , на інших співмешканців - ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 припадає по 8,55 кв.м. жилої площі квартири на кожного, що цілком відповідає вищенаведеним нормам середньої забезпеченості громадян жилою площею по місту Одесі Одеської області.
Також ніхто із сторін даної справи не заперечує того факту, що будинок в якому знаходиться квартира АДРЕСА_3 , є старої забудови в той же час, відповідно до п. 1.9.3 методики проведення судових експертиз " Організація і проведення судових будівельно-технічних експертиз в цивільних справах", зареєстрованої в реєстрі методик судових експертиз 05.06.2009р., " В жилих будинках старої забудови, площа і висота приміщень в яких менше вказаної в будівельних нормах, допускається розробка варіантів поділу із збереженням існуючих висот і площ приміщень". Відтак вважає, що незначне відхилення площі однієї з кімнат вищезазначеної квартири 7,7 кв.м. від мінімальної площі житлового приміщення 8,0 кв.м. згідно норм п. 5.19 ДБН В.2.2-15:2019 у даному конкретному випадку слід вважати допустимим та таким, що на можливість встановлення в цій квартирі порядку користування впливу не має. Також зауважує, що відповідачі є близькими родичами, на чотирьох користуються трьома вищезазначеними житловими кімнатами квартири, включаючи прохідну кімнату, тривалий час і жодних проблем з цього приводу між ними ніколи не виникало та не існує наразі. Таким чином, усі підстави щодо незгоди із встановленням запропонованого позивачами порядку користування квартирою, зазначені ОСОБА_3 у його письмових поясненнях, по своїй суті є або надуманими, або такими що ґрунтуються на припущеннях. При цьому і відповідачі, і їх представник не пропонують жодного іншого варіанту порядку користування квартирою який би їх влаштовував, а тільки заперечують щодо встановлення порядку користування квартирою який просять встановити позивачі. Підтримав заявлені позовні вимоги.
В судовому засіданні позивачка за первинним позовом ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити.
Представник позивачів за первинним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 адвокат Смирнов В.В. приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Підтримав первинні позовні вимоги та просив відмовити в задоволені зустрічного позову, надавши пояснення, які ґрунтуються на письмових поясненнях наданих раніше.
Відповідачі за первинним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у судове засідання з розгляду справи не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися судом належним чином.
Присутній у судовому засіданні з розгляду справи представник ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , адвокат Гареєв Є.Ш. в судовому засіданні заперечував проти задоволення первинних позовних вимог та підтримав заявлені зустрічні позовні вимоги, надавши пояснення, які ґрунтуються на письмових поясненнях наданих раніше в тому числі іншими представниками його довірителів.
В судовому засіданні представник ОСОБА_7 адвокат Голосов Ю.В. просив суд відмовити в задоволенні первинного позову, не заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог. Обґрунтовуючи свою позицію вказував на те, що вимога первинного позову про встановлення саме такого порядку користування квартирою не враховує житлові права всіх користувачів квартири і не може базуватися на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи №CE-2401-1-1226.21 від 25.10.2021 року. Вважає що, цей висновок викликає обґрунтовані сумніви в його правильності, оскільки експерт не з`ясував фактичний порядок користування квартирою, не врахував ідеальні частки наймачів квартири та членів їх сім`ї, не визначив приміщення, що виділяється у користування кожному із володільців квартири пропорційно їх часткам, у зв`язку з чим склав неконкретний висновок, який не вирішує питання користування спільною квартирою, а лише пропонує варіант сегрегації мешканців квартири на табори або анклави. Отже вважає, якщо враховувати права усіх квартиронаймачів, їх стать, вік, а не тільки бажання позивачів, то встановити порядок користування квартирою, який пропонують позивачі - не є можливими, що приводить до неможливості задоволення первинного позову, підтверджено висновком судового експерта ОСОБА_16 №041/2022 від 15.09.2022 року. Висловив позицію про обґрунтованість та доведеність зустрічного позову.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що первинний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони справи є родичами, усі вони є зареєстрованими та мають право на проживання в чотирьох кімнатній квартирі АДРЕСА_1 , жилою площею 44, 9 кв.м., загальною площею 61,45 кв.м. ( том 1 ас. 14 , 28 - 29), ( том 2 ас. 199-200, 228)
Згідно інформації від 21.06.2018 року, ОСОБА_1 іншого нерухового майна у власності не має ( том 1 ас.15).
Згідно інформації від 03.07.2018 року, ОСОБА_4 іншого нерухового майна у власності не має. ( том 1 ас.16).
Квартира знаходиться у комунальній власності, житловий будинок обслуговується КП «ЖКС «Черьомушки».
На підставі рішення виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів № 164 від 18 лютого 1994 року, особовий рахунок на спірну квартиру оформлений на ОСОБА_5 ( том. 1 ас. 28-29).
В процесі спільного користування квартирою між сторонами систематично виникають конфлікти, що неодноразово було підставою для звернення до правоохоронних органів.
Позиції сторін свідчать про наявність спору щодо порядку спільного користування житлом та неможливість вирішення цього питання мирним шляхом.
Згідно статті 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Як зазначено в статті 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до частини 4 статті 816 ЦК України, порядок користування житлом наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, визначається за домовленістю між ними, а у разі спору - встановлюється за рішенням суду.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з матеріалів справи, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 просять суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , згідно якого вони на двох користуються житловою кімнатою площею 10,7 кв.м., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на чотирьох користуються прохідною житловою кімнатою площею 17,2 кв.м. з балконом, окремою житловою кімнатою площею 7,7 кв.м., окремою житловою кімнатою площею 9,3 кв.м., а приміщення кухні площею 5,9 кв.м., туалету площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., коридору площею 5,8 кв.м., комори площею 1,0 кв.м. залишаються у спільному користуванні усіх перелічених осіб.
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи складеного судовим експертом Клівак О.В. № СЕ-2401-1-1226.21 від 25.10.2021р., встановлення такого порядку користування є технічно можливим.
Досліджуючи фактично встановлений порядок користування спірною квартирою суд у відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України враховує факти встановленні рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.01.2018 року, яке набрало законної сили, у справі № №521/9345/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_8 про зміну договору найму, яким встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , в квартирі АДРЕСА_3 , займає окрему житлову кімнату площею 10,7 кв.м., що має менший розмір за площею від встановленого розміру житлової площі для надання одній особі. Постановою апеляційного суду Одеської області від 10.10.2018 року рішення першої інстанції було залишено без змін. В заяві від 08.04.2019 року ОСОБА_1 отримала дозвіл начальнику ПУ № 3 КП " ЖКС " Черемьомушки" про заміну міжкімнатох дверех 10.7 кв.м. Саме на проживанні в цій кімнаті наполягала ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні та письмових поясненнях.
Надання доступу до обстеження цієї кімнати було надано також саме ОСОБА_1 про що вказано на арк. 13-14 висновку судової будівельно-технічної експертизи складеного судовим експертом Клівак О.В. № СЕ-2401-1-1226.21 від 25.10.2021р..
В цьому ж висновку зазначено про згоду інших мешканців щодо їх спільного користування підсобними приміщеннями квартири (коридор, кухня, ванна кімната, туалет, комора). Таку згоду не заперечували і представники відповідачів в судовому засіданні, надавши відповідь про те, що їм достеменно не відомо хто з учасників справи користується якою житловою кімнатою, тому вони вказували що всі приміщення квартири знаходяться у спільному користуванні всіх мешканців яких вони представляють.
Вище зазначене довзволяє суду стверджувати про встановлення в судовому засідання фактичного користування спірною квартирою, згідно якого ОСОБА_1 займає кімнату пл. 10.7 кв.м., інші підсобні приміщенння квартири знаходяться в спільному користуванні всіх мешканців квартири, а відповідачі за первісним позовом користуються іншими житловими кімнатами. що також підтерджено та узгоджено вище наведеними доказами.
Доводи представників відповідачів щодо порушення п. 6.8 судовим експертом ОСОБА_12 «Методичних рекомендацій щодо проведення дослідження з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном», розглянутих та схвалених Вченою радою КНДІСЕ від 27 грудня 2016 року №11 суд відхиляє з урахуванням не виконання відповідачами по справі вимог ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 року в частині зобов`язання не перешкоджати судовому експерту у доступі до приміщень спірної квартири, про що вказано в абз. 1 на арк. 14 висновку судової будівельно-технічної експертизи складеного судовим експертом Клівак О.В. № СЕ-2401-1-1226.21 від 25.10.2021р.
Як регламентовано частиною 1 статті 48 ЖК Української РСР, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.
Відповідно до частини 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. №470, на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами.
Згідно пунктів 2-3 постанови виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів і президіуму обласної ради Федерації профспілок від 17 вересня 1991р. № 378 «Про внесення змін до постанови виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів і президіуму обласної ради профспілок від 16 січня 1985 року № 52 «Про порядок надання житлових приміщень», житлові приміщення надаються громадянам у межах 13,65 кв.м. жилої площі на одного чоловіка, але не менше установленої середньої забезпеченості громадян жилою площею. Розмір середньої забезпеченості громадян жилою площею становить у населених пунктах області 8,5 кв.м. На квартирний облік приймаються громадяни, які потребують поліпшення житлових умов та займають житлову площу до 6 кв. м. включно на кожного члена сім`ї.
Зважаючи на технічні характеристики квартири, за порядком її користування який просять встановити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , на ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 припадає по 8,55 кв.м. жилої площі на кожного (7,7кв.м.+9,3кв.м.+17,2кв.м.=34,2кв.м/4особи=8,55кв.м.), що цілком відповідає вищенаведеним нормам середньої забезпеченості громадян жилою площею по місту Одесі.
Будинок в якому знаходиться квартира АДРЕСА_3 є старої забудови, дана обставина ніким із учасників справи не заперечується.
Відповідно до пункту 1.9.3 методики проведення судових експертиз Організація і проведення судових будівельно-технічних експертиз в цивільних справах, в жилих будинках старої забудови, площа і висота приміщень в яких меньше вказаної в будівельних нормах, допускається розробка варіантів поділу із збереженням існуючих висот і площ приміщень.
Відтак, незначне відхилення площі однієї з кімнат вищезазначеної квартири 7,7 кв.м. від мінімальної площі житлового приміщення 8,0 кв.м. згідно норм п. 5.19 ДБН В.2.215:2019 у даному конкретному випадку слід вважати допустимим та таким, що на можливість встановлення в квартирі порядку користування впливу не має.
Суд не погоджується з доводами представників відповідачів з посиланням на п. 10 Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.97 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» щодо не повноти, не ясності та відсутності відповідей на усі питання у висновку судової будівельно-технічної експертизи складеного судовим експертом Клівак О.В. № СЕ-2401-1-1226.21 від 25.10.2021р.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи було вручено представнику відповідачів. 22.09.2020 року судом задоволено клопотання представника відповідачів ОСОБА_17 про надання додаткового строку для ознайомлення і підготовки заперечень. 07.10.2020 року вказане клопотання було розглянуто за участю представника відповідачів в якому він покладався на розсуд суду під час призначення експертизи власних запитань для судового експерта не поставив, як це передбачено ч.5 ст. 103 ЦПК України. Запитання поставлені перед судовим експертом стосуються предмета позовних вимог. У вказаному висновку надані повні і чітки відповіді на поставлені запитання з урахуванням вимог ЖК УРСР, ЦК України діючих будівельних норм і правих, Методики проведення судових експертиз «Організація і проведення судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах» та інших нормативно-правових актах.
У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 наведений висновок про те, що « Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим».
З огляду на зазначену правову позицію Верховного Суду України, приймаючи до уваги що спірні правовідносини у даній справі стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, суд відхиляє доводи представника відповідача за первинним позовом ОСОБА_6 адвоката Гареєва Є.Ш. про неможливість встановлення запропонованого позивачами порядку користування, через те, що технічні характеристики квартири не дозволяють виділення у користування кожному із мешканців квартири ізольованої жилої кімнати.
З вказаних підстав на підставі ст. 110 ЦПК України критичної оцінки суду заслуговує і висновок експерта ОСОБА_15 № 041/2022 від 15.09.2022р. із наступними відповідями: 1) Відсутня технічна можливість відповідно до нормативно-правових актів встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 з виділенням кожному ізольованої житлової кімнати, а виконати перепланування в результаті якого має утворитися шість ізольованих жилих кімнат, технічно не надається можливим; 2) Відсутня технічна можливість встановити варіанти порядку користування квартирою АДРЕСА_3 , при якому в користування ОСОБА_1 , ОСОБА_4 виділити житлову кімнату площею 10,7 кв.м., а іншим кожному виділити ізольовану житлову кімнату, оскільки залишається тільки три житлові кімнати, одна з яких є прохідною, які технічно неможливо перепланувати в чотири ізольовані жилі кімнати.
Також висновок експерта ОСОБА_15 № 041/2022 від 15.09.2022р. не враховує фактичний порядок користування спірною квартирою, який встановлений судом під час розгляду справи та не підтверджений іншими доказами наявними в матеріалах справи.
При цьому і жодного іншого варіанту порядку користування квартирою який би їх влаштовував, відповідачі теж не запропонували, за таких обставин запитання, які були поставлені експерту ОСОБА_15 № 041/2022 від 15.09.2022р. в частині можливості виділу кожному з відповідачів за первинним позовом ізольованої житлової кімнати на думку суду фактично виходять за межі предмета доказування вимог первинного позову.
Будь-яких інших доказів в обґрунтування доводів щодо незгоди із встановленням порядку користування квартирою запропонованого позивачами за первинним позовом, або погіршення житлових умов відповідачів з боку відповідачів суду надано не було.
Крім того нормами ч. 4 ст. 72, ст. 113 ЦПК України чітко передбачені дії учасників судового процесу у разі визнання неповноти або неясності висновку судового експерта, якими представники не скористалися за пропозицією суду.
Враховуючи наведене суд доходить висновку, що єдиним оптимальним і ефективним способом вирішення даного спору є встановлення порядку користування квартирою запропонованого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Приймачи таке рішення, суд також враховує , що у власності ОСОБА_7 перебуває квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою ОСББ " Дружний - 12 " № 13 від 27.04.2020 року, а також інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з державного реєстру на рухоме майно № 80539619 від 16.02.2018 року.
Про те у межах даної цивільної справи належних, допустимих та достатніх доказів обставин того, що ОСОБА_1 своїми діями порушує права наймача та інших проживаючих в квартирі, в тому числі самовільного захоплення кімнати, що призвело до погіршення їх житлових умов, з боку позивачів за зустрічним позовом суду надано не було.
В судовому засіданні встановлено, що заявляючи первинні та зустрічні вимоги про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою сторони не надали належних доказів, у розумінні ст. 76-80 ЦПК України того, що відповідні сторони створюють їм перешкоди у користуванні квартирою.
Зазначені звернення містять інформацію встановлену зі слів заявника позивача за первинним позовом, відомості про перевірку та підтвердження цих обставин компетентними органами суду не надано. Також жодних посилань на створення перешкод в користуванні спірною квартирою суду не надано.
При цьому, у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, сторонами заявлено вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою без зазначення конкретного ефективного способу захисту їх прав, що може бути самостійною підставою для відмови в задоволені цих вимог.
Щодо зустрічних позовних вимог про стягнення боргу суд зазначає наступне:
Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.
Обов`язок доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.
У постановах Верховного Суду України від 08.08.2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Обставин того, що ОСОБА_5 повністю розрахувалася за зобов`язаннями по утриманню квартири АДРЕСА_3 за договором найму за період січень 2017р. - грудень 2019р., а відтак набула право зустрічної вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в порядку регресу, позивачі за зустрічним позовом теж не довели.
Належні, допустимі та достатні докази, а також розрахунки в тому числі загального обов`язку на підставі яких було б можливим встановити дані обставини, в матеріалах справи відсутні.
Квитанції, що додані до зустрічного позову, підтверджують лише факт сплати ОСОБА_5 певних сум, про те факту повного розрахунку нею за зобов`язаннями по утриманню квартири АДРЕСА_3 за договором найму за період січень 2017р. - грудень 2019р., самі по собі не доводять.
До того ж, доводи зустрічного позову про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з січня 2017р. по грудень 2019р. не приймали участі у комунальних витратах по утриманню квартири АДРЕСА_3 спростовуються копіями квитанцій із сплати комунальних платежів наданими ОСОБА_1 до матеріалів даної справи ( т. 2 а.с. 164-170 ).
Відомості в цих квитанціях за часом, датами та сумами платежів збігаються з відомостями у довідках АТ «Ощадбанк» про рух коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 , копії яких були надані суду її представником разом із письмовими поясненнями.
В свою чергу, як слідує з цих письмових пояснень, ОСОБА_1 оплачувала комунальні нарахування по утриманню квартири АДРЕСА_3 в частці, яка за її розрахунками припадала на неї та ОСОБА_4 , як вже зазначалося перевірити розрахунки сторін в частині щодо їх участі у сплаті комунальних послуг за відсутності загальної суми обов`язку не вбачається можливим.
Зважаючи на наведене суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову з підстав недоведеності.
Європейський суд з прав людини вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись частиною 3 стаття 141 ЦПК України судові витрати розподілені на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.,враховуючи що було часткове задоволення судом позовних вимог за первинним позовом, судовий збір за подання позову та вартість судової будівельно-технічної експертизи сплачені ОСОБА_4 підлягають стягненню з відповідачів на її користь.
Враховуючи відмову суду у задоволенні зустрічного позову, у відповідності п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України сплачений стороною позивачів за зустрічним позовом судовий збір та інші судові витрати покладаються на позивачів по зустрічному позову .
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 58-60, 76-81, 89, 141, 259265, 352, 354 ЦПК України та ст. 47,48,61,68, 71 ЖК УРСР - суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про не перешкоджання у користуванні квартирою АДРЕСА_3 та встановлення порядку її користування задовольнити частково.
Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 , згідно якого ОСОБА_1 , ОСОБА_4 користуються житловою кімнатою площею 10,7 кв.м., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 користуються житловою кімнатою площею 17,2 кв.м. з балконом, житловою кімнатою площею 7,7 кв.м., житловою кімнатою площею 9,3 кв.м. на власний вибір, а приміщення кухні площею 5,9 кв.м., туалету площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., коридору площею 5,8 кв.м., комори площею 1,0 кв.м. залишаються у спільному користуванні усіх перелічених осіб.
Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання позову в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок та вартість проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 4805 ( чотири тисячі вісімсот п`ять) гривень 00 грн., всього 5509 ( пять тисяч пятьсот девять) гривень 80 копійок в рівних частках, з кожного.
Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок в рівних частках, з кожного.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_3 та стягнення боргу - відмовити.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач ( відповідач за зустрічним позовом) : ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 );

Позивач ( відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 );

Відповідач ( позивач за зустрічним позовом) : ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_5 );

Відповідач ОСОБА_6 ( позивач за зустрічним позовом) ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 );

Відповідач: ОСОБА_7 ( позивач за зустрічним позовом) ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_5 );

Відповідач ОСОБА_8 (позивач за зустрічним позовом) ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_5 ).

Суддя: Д.Я. Роїк