КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/9240/23 Головуючий у суді І інстанції Колдіна О.О.
Провадження № 22-ц/824/554/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що він є споживачем фінансових послуг АТ «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»). Користуючись послугою з оплати житлово-комунальних послуг, він перераховує відповідачу кошти, які банк потім перераховує постачальникам послуг. Оплату житлово-комунальних послуг здійснює щомісячно та у повному обсязі, що відображено у квитанціях відповідача, засвідчених його печаткою.

06 листопада 2020 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» повідомило його про заборгованість за комунальні послуги в сумі 1 248,21 грн та висунуло вимогу про її сплату. Оскільки прямих фінансових стосунків з постачальниками житлово-комунальних послуг він не має, бо всі платежі здійснюються ним через відповідача, 02 листопада 2021 року він звернувся до останнього із запитом про причини виникнення зазначеної заборгованості, але відповідач у своїй відповіді від 25 листопада 2021 року запитуваних пояснень не надав.

Після цього він багато разів звертався до відповідача з аналогічними запитами, звертався зі скаргами на відсутність запитуваних пояснень безпосередньо до керівництва АТ «Ощадбанк», до Національного банку України, до профільного комітету Верховної Ради України, звертався за допомогою у вирішенні цього спору до постачальника житлових послуг, до правоохоронних органів тощо.

У відповідях відповідач спочатку вибачався та обіцяв надати запитувану інформацію пізніше, а в останній відповіді від 15 березня 2023 року взагалі відмовився спілкуватися на цю тему.

Позивач стверджував, що ненаданням інформації про причини виникнення заборгованості відповідач порушив його права на отримання такої інформації та порушив свої обов`язки щодо її надання.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати, що ненаданням йому інформації про причини виникнення заборгованості перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в сумі 1 248,21 грн відповідач порушив його права на отримання цієї інформації та порушив свої обов`язки щодо її надання, а також зобов`язати відповідача надати йому зазначену інформацію.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, адже у першому випадку застосував положення Закону України «Про інформацію», який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, які стосуються сфери фінансових послуг, а у другому випадку не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме пункт 5 частини першої статті 21 Закону України«Про захист прав споживачів».

Суд не врахував, що при зверненні до відповідача 02 листопада 2021 року у позивача не було необхідності надавати копії квитанцій про оплату ним комунальних послуг, оскільки вся інформація про платежі клієнтів є в базі даних банку, без якої він не може функціонувати. Крім цього, відповідач не звертався до позивача з проханням про надання зазначених квитанцій, а їх надання не є обов`язком позивача. Водночас суд не вказав, яким чином відсутність квитанцій заважає банку виконати свій обов`язок надати позивачу інформацію про причини зникнення отриманих від нього коштів.

Суд порушив завдання цивільного судочинства щодо справедливого розгляду цивільних справ, вийшов за межі позовних вимог та не звернув увагу на предмет доказування у справі щодо обов`язку відповідача надати запитувану інформацію про причини виникнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позивач переконаний, що вказана заборгованість може виникнути в єдиному випадку, коли відповідач не перерахує отримані від нього кошти на користь керуючої компанії, а отже саме відповідач володіє інформацією про здійснення чи нездійснення ним платежів, проте ця обставина не була врахована та проаналізована в ході розгляду справи, внаслідок чого суд прийшов до помилкового висновку про те, що банк не володіє інформацією про причини виникнення заборгованості ОСОБА_1 перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» і не міг надати таку інформацію у відповіді на звернення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Ощадбанк» - адвокат Калюжний С.С.просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи позивача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надав належну оцінку наданим сторонам доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що суд першої інстанції вірно встановив, що надаючи відповідь на звернення від 02 листопада 2021 року, банк повідомив позивачу всю інформацію, що наявна в АТ «Ощадбанк» з порушених у запиті питань, що свідчить про відсутність порушень прав клієнта на отримання інформації та безпідставність заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - адвокат Калюжний С.С.заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 травня 2015 року між АТ «Ощадбанк»та ОСОБА_1 укладено договір № 2317448 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки.

На виконання вказаного договору позивачу був відкритий рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України, який змінено на рахунок № НОМЕР_2 у зв`язку з переходом банківської системи України на новий формат рахунків IBAN на виконання вимог Постанови Правління НБУ від 28 грудня 2018 року № 162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN ) в Україні».

Відповідно до пункту 1.2 договору банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять клієнту, та забезпечує проведення розрахунків за операціями, в т.ч. здійсненими з використанням платіжної картки, в межах витратного ліміту.

Згідно пункту 1.14 договору банк розглядає заяви (повідомлення) клієнта, що стосуються використання картки або незавершеного переказу, ініційованого з її допомогою, надає клієнту можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляє клієнта в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) протягом одного місяця з дня надходження заяви (повідомлення) в банк, а якщо в місячний термін вирішити порушене у заяві (повідомленні) питання неможливо - протягом 45 (сорока п`яти) днів з дня надходження заяви (повідомлення) в банк.

02 листопада 2021 року до банку надійшов запит ОСОБА_1 про причини відсутності платежів разом з копією листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» від 23 жовтня 2021 року.

Зі змісту звернення вбачається, що позивач вказував про неотримання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» здійснених ним через інтернет-сервіс «Ощад 24/7» оплат за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території у квітні, травні, червні, серпні, листопаді 2018 року та у квітні 2020 року, у зв`язку з чим просив пояснити причини неотримання таких платежів та причини неінформування його про виконання його платіжних доручень.

В межах визначеного договором місячного строку банком була надана відповідь від 25 листопада 2021 року № 11/517/1931/5891/2021-00/с, згідно якої ОСОБА_1 зареєструвався в системі дистанційного обслуговування «Ощад 24/7» 15 травня 2018 року, а першу оплату за житлово-комунальні послуги було здійснено ним лише 19 лютого 2019 року. 30 квітня 2020 року було здійснено успішний платіж за житлово-комунальні послуги на загальну суму 1 477,22 грн, у складі якого є оплата у розмірі 435,28 грн на користь КП «Керуюча компанія Голосіївського району».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності порушення банком права позивача на отримання інформації щодо причин виникнення у нього заборгованості за житлово-комунальні послуги, що свідчать про безпідставність заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом, визначеним у статях 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відтак, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд повинен першочергово надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду 22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18, провадження № 61-11707св22).

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» (далі також - Закон № 1023-XII) зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі № 1023-XII не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах «слабкої сторони», якою є фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта - споживача.

У статті 1 Закону № 1023-ХІІ визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Підставою звернення позивача до суду є його прагнення, як споживача фінансових (банківських) послуг, одержати від АТ «Ощадбанк» інформацію про причини виникнення заборгованості перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в сумі 1 248,21 грн.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 21 Закону № 1023-ХІІ, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги) (частина перша статті 15 Закону № 1023-ХІІ).

Положеннями статті 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати, зокрема інформацію, обов`язковість надання якої передбачена законом.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

За змістом статті 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача, визначене у статті 21 зазначеного Закону, є порушеним.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що позивачем не доведено факт порушення його прав, як споживача, з боку відповідача ненаданням інформації щодо його боргу за комунальні послуги перед їх виконавцем, оскільки банк не володіє запитуваною інформацію, про що він повідомив позивача у встановленому договором порядку.

За змістом запиту від 02 листопада 2021 року, ОСОБА_1 вказувалося про наявність у нього платіжних квитанцій АТ «Ощадбанк»про повну оплату наданих послуг за три останні роки, в тому числі і за квітень, травень, червень, серпень, листопад 2018 року та квітень 2020 року, однак вказані копії квитанцій як до цього запиту, так і до матеріалів справи долучені не були.

Також позивачем не були зазначені дати, час та суми платежів, реквізити рахунку отримувача коштів.

Натомість, у відповіді банку від 25 листопада 2021 року № 11/517/1931/5891/2021-00/с позивачу було повідомлено, що 30 квітня 2020 року ним здійснено успішний платіж за житлово-комунальні послуги на загальну суму 1 477,22 грн, у складі якого є оплата у розмірі 435,28 грн на користь КП «Керуюча компанія Голосіївського району».

У відповідності до виписки по картковому рахунку позивача № НОМЕР_3 30 квітня 2020 року були здійснені операції розрахунку в торгово-сервісній мережі на суму 1 477,22 грн.

Згідно даних журналу операцій до складу зазначеного платежу входили оплата клієнтом комунальних послуг у розмірі 435,28 грн на користь КП «Керуюча компанія Голосіївського району».

Отже, встановивши, що надаючи відповідь на звернення позивача від 02 листопада 2021 року, банк повідомив йому всю інформацію, що наявна в АТ «Ощадбанк» з порушених у запиті питань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень прав споживача на отримання інформації та безпідставність заявлених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Ощадбанк» не являється стороною договірних відносин між ОСОБА_1 та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», інформація про перелік послуг, що надаються цим підприємством позивачу, їх вартість, порядок нарахування та сплати у розпорядженні АТ «Ощадбанк» не перебуває, внаслідок чого банк не володіє інформацією про причини виникнення заборгованості ОСОБА_1 перед вказаним підприємством та не міг надати таку інформацію у відповіді на звернення позивача.

У відповідності до положень договору № 2317448 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, укладеного 14 травня 2015 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 щодо обов`язкового розгляду банком заяв клієнта, відповідачем в межах визначеного строку була надана письмова відповідь позивачу з викладенням наявної в АТ «Ощадбанк» інформації про здійснені ним платежі з оплати комунальних послуг.

Таким чином, суд першої інстанції вірно визнав посилання позивача на те, що відповідачем порушені його права на отримання інформації про причини виникнення заборгованості перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», такими, що не узгоджуються з нормами чинного законодавства та встановленими обставинами справи.

Оскільки позивачем не наведено та не доведено, яким саме чином формулювання відповіді відповідача від 25 листопада 2021 року порушує його конституційне право на отримання відомостей про себе і свої борги за житлово-комунальні послуги перед обслуговуючою організацією та не підтверджено того, що у зв`язку з наданою відповіддю у нього виникли певні перешкоди для реалізації своїх прав, як споживача фінансових (банківських) послуг, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволення позову щодо зобов`язання відповідача надати позивачу інформацію про причини виникнення заборгованості перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» є цілком законним і обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні позивачем спірних правовідносин та положень законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що районним судом неправильно застосовано норми матеріального та/або порушено норми процесуального права, що передбачено статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 березня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній