Запорізький Апеляційний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб і службових органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду

за апеляційною скаргою ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2024 року

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-5) про відшкодування шкоди, спричиненої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, в якому просив стягнути з відповідача 34000,00 грн., а також судові витрати у справі.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 20.10.2021 року працівниками патрульної поліції відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 288380 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

22.11.2021 року на підставі зазначеного протоколу відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя у справі № 337/6192/21 позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Далі в позові зазначено, що постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2021 року позивачем було оскаржено в апеляційному порядку.

Відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 28.07.2022 року постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2022 року скасовано та постановлено нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином, позивач вважає, що судом встановлено безпідставність обвинувачення його, як водія, у порушенні Правил дорожнього руху та КУпАП.

Останнє, на переконання позивача, свідчить про незаконність дій співробітника патрульної поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення. Внаслідок цих дій позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що, перебуваючи під судом протягом більше ніж восьми місяців, позивач був вимушений шукати захисника для захисту своїх прав та законних інтересів в суді, витрачати на це грошові кошти, відвідувати судові засідання, вимагати законного розгляду справи безстороннім судом. Звичний устрій життя позивача був порушений, постійна нервова напруга у зв`язку з перебуванням його справи в суді не надавала позивачу можливості проживати у звичному для себе темпі протягом усього судового розгляду. У результаті незаконного складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення позивач міг втратити велику суму коштів. Будучи незаконно обвинуваченим у вчиненні правопорушення, позивач тяжко це переживав, він постійно перебував у постійній нервовій напрузі, не міг належним чином виконувати роботу. Додатково його пригнічувало формулювання самого обвинувачення щодо його «неадекватної поведінки», яке він вважав явно невиправданим та образливим.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_2 (а.с. 12). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 13) відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2024 року (а.с. 46-50) позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі задоволено.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як відшкодування моральної шкоди 34000,00 грн.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року (а.с. 55, 65-66) в порядку задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цій справі (а.с. 51) стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ДЕПАРТАМЕНТ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ у своїй апеляційній скарзі (а.с. 70-86) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 90).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 05 березня 2024 року (а.с. 109-110), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 111).

Оскільки, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому розмірі, є майновою вимогою.

В силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

22 листопада 2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 - справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 - справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн. Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов?язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи. Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати. Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму. Ці пункти утрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.

Позивач в особі свого представника подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 120-122).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У період з 18.03.2024 року по 22.03.2024 року включно суддя-доповідач перебувала на курсах підвищення кваліфікації (довідка а.с.124).

В автоматизованому порядку суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю ОСОБА_3 у зв`язку із звільненням останньої у відставку (а.с. 130-131).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОІ ПОЛІЦІЇ у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмеженийдоводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення,або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю … і ухвалити … нове рішення…

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовну заяву позивача у цій справі, керувався ст. ст.4, 12-13, 81, 137, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості доводів позовної заяви та наявності передбачених законом підстав для її задоволення шляхом стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди грошових коштів в розмірі 34000,00 грн.

Проте із таким висновком суду першої інстанції погодитись повністю не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Має місце неповне з`ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, хоча судом першої інстанції правильно було встановлено, що 20.10.2021 року старшим інспектором ВБДР УПП в Запорізькій області ДПП старшим лейтенантом поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 288380 (копія а.с. 8), із ствердженням про те, що ОСОБА_1 20.10.2021 року о 12 год. 21 хв. у м. Запоріжжя по вул. Хортицьке шосе будинок № 6, керував автомобілем Renault Kangoo, державний номер НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння (наркотичного) у встановленому законодавством порядку відмовився. Велась непереривна відеозйомка на бодікамеру №АР00339. В діях ОСОБА_1 інспектор патрульної поліції вбачав ознаки порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В подальшому, постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2021 року (суддя Мурашова Н.А., копія а.с. 9) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Надалі, відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 28.07.2022 року (суддя Тютюник М.С., копія а.с. 10- 11) постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2021 року скасовано та постановлено нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

І хоча доводи апеляційної скарги відповідача саме в частині незалучення до участі у цій справі в якості другого відповідача Державної казначейської служби України не заслуговують на увагу. Оскільки, у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі…незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду, і незалучення до участі у таких справах в якості другого відповідача Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, - оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Проте, висновки суду першої інстанції при вищевикладених правильно встановлених фактичних обставинах цієї справи по суті вирішення спору, а саме: про завдання відповідачем позивачу будь-якими діями відповідача будь-якої моральної шкоди ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Оскільки, само по собі здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, лише може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, а саме: в частині завдання будь-якими неправомірними діями працівників відповідача позивачу будь-якої моральної шкоди, розмір останньої, причинний зв`язок між ними, у цій справі відсутні. Позивач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі у цій частині.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Так, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений протокол про адміністративне правопорушення, складений працівниками відповідача 20.10.2021 року відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КпАП України (копія а.с. 8) не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжують права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до ст. 251 КУпАП є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення…

Все вище викладене свідчить тільки про фіксацію можливого адміністративного правопорушення посадовою особою ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ складенням протоколу про таке порушення і зібранням всіх необхідних матеріалів та направлення їх до органу, який уповноважений на розгляд протоколів про адміністративне правопорушення для встановлення винної особи.

Крім того, як вбачається з наданих позивачем ОСОБА_1 у цій справі матеріалів, у відношенні нього було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а не внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Окрім того, п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено обов`язкове з`ясування при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана. наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що :

- ДЕПАРТАМЕНТОМ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ не було встановлено порушення норм чинного законодавства з боку співробітників під час складання матеріалів відносно ОСОБА_1 , (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача суду не надані);

- співробітником (суб`єктом владних повноважень) ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ не приймалось рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності; складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення не є притягненням до адміністративної відповідальності; сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень; складений працівником патрульної поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача; складення інспектором патрульної поліції протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, який не потягнув за собою притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки викладені в ньому факти не знайшли свого підтвердження, безпосередньо не свідчить про неправомірність дій інспектора патрульної поліції при його складанні; при цьому, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов 'язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди, що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі №312/262/18, якій є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України;

- в постанові Запорізького апеляційного суду м. Запоріжжя по справі № 337/6192/21 від 28 липня 2022 року у справі відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення (копія а.с. 10-11) не встановлено протиправність дій співробітників (суб`єктів владних повноважень) ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ.

Все вищенаведене свідчить про відсутність неправомірних дій інспектора відповідача відносно позивача, які б лише могли завдати йому моральних страждань та переживань. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача суду не надані.

Хоча, належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності дій працівників відповідача у цій справі могло б бути лише відповідне судове рішення, що набрало законної сили.

Саме нормами КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

При цьому, саме юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Окрім факту неправомірних дій органу державної влади предметом доказування по цій справі мають бути також факт виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями органу державної влади і заподіянням ним шкоди. У разі наявності лише неправомірних дій державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Разом із цим, позивач у цій справі ОСОБА_1 та його представник фактично не обґрунтували, у чому саме полягає моральна шкода позивача та чим це підтверджується, які душевні страждання йому завдано та наскільки вони є глибокими, а також останнім не надано доказів заподіяння моральної шкоди та наявності вини працівників ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОІ ПОЛІЦІЇ чи протиправності дій, причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю працівників ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди такими діями відповідача.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 34000,00 грн. позивач пов`язує з тим, що їй завдано моральну шкоду, оскільки порушені її права у зв`язку з незаконним складенням працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення.

Хоча, доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, докази вимушених змін у житті позивача, тощо.

Разом з тим, до позовної заяви позивач не долучив жодного доказу погіршення загального стану внаслідок складення відносно нього протоколу у справі про адміністративне правопорушення погіршення свого психологічного стану.

Таким чином, сам факт звернення позивача до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішенням інспектора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Крім того, доведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням шкоди позивачу є обов`язковим.

Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, оскільки жодного адміністративного стягнення з боку відповідача, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушенням не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

При цьому, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов 'язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

При вищевикладених встановлених обставинах, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та відсутність підстав для їх задоволення у цій справі.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідача ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОІ СЛУЖБИ лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ слід задовольнити частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2024 року та додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року (оскільки додаткове рішення у цій справі є похідним від оскаржуваного рішення суду першої інстанції та цим додатковим рішенням було вирішено виключно питання про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, яке мало бути вирішено судом першої інстанції ще оскаржуваним рішенням в силу вимог ст. 264 ч. 1 п. 6 ЦПК України) у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову), у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб і службових органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду у цій справі відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. ст. 133, 137, 141 ч. ч. 1, 6, 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги відповідача та відмови у задоволенні позову позивача у цій справі при вищевикладених обставинах,

- позивач, якій в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеного позову у цій справі, не має право на компенсацію за рахунок відповідача, будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій,

- відповідач має право на компенсацію за рахунок держави судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору за апеляційну скаргу у розмірі 1288,32 грн. (а.с.108).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2024 року та додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову).

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб і службових органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду у цій справі відмовити.

Понесені ДЕПАРТАМЕНТОМ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ () судові витрати у вигляді судового збору за апеляційну скаргу у розмірі 1288,32 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, передбаченому постановою КМУ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 29.04.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.