ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/5806/23

Провадження № 22-ц/4820/572/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Дияк Я.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/5806/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , що подана його представником ОСОБА_2 на рішення Кам?янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2023 року (суддя Семенюк В.В., повне судове рішення складено 24 листопада 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначав, що з 10.01.2002 перебував у трудових відносинах з відповідачем та відповідно до наказу структурної одиниці ПАТ «Донбасенерго «Слов`янська теплова електрична станція» № 1049-к від 31.08.2021 звільнений з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. Позивач вказує, що при звільненні він не отримав усіх сум, а саме матеріальну допомогу на оздоровлення, у зв`язку із чим відповідач порушив строки розрахунку при звільненні. ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2023 року у справі № 676/4589/22 було задоволено його позов та стягнуто з ПАТ «Донбасенерго» заборгованість по заробітній платі у сумі 24707,78 грн і 15.06.2023 відповідач виконав це судове рішення. Позивач вважає, що відповідно до статей 116, 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 428 223,18 грн.

Рішенням Кам?янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Донбасенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку на день виплати усіх належних сум у розмірі 12 000 грн та 280 грн витрат за надання правничої допомоги адвокатом. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись з цим рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Антонюк І.В., оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт посилається на те, що ПАТ «Донбасенерго» призупинив роботу не усіх структурних підрозділів, переважна більшість з них продовжують працювати у штатному режимі, та здійснювати свою діяльність у повному обсязі. Також для апелянта є не зрозумілим, яким чином суд, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов до висновку про зменшення відшкодування, заявленого в позові та визначив його у розмірі 12 000 грн. На думку скаржника, суд помилково дійшов до такого висновку, оскільки позивач має право на отримання відшкодування середнього заробітку за весь час утримання по день фактичного розрахунку, що становить 428 223,18 грн і судом першої інстанції не вірно здійснено розрахунок суми заборгованості. ОСОБА_1 зазначає, що вищевказане підтверджує, що суд ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов до висновків, що не відповідають обставинам справи, а тому позивач просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи та їх представники до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Положеннями частини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2023 року у справі № 676/4589/22, яке є преюдиційним до цієї справи, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з ПАТ «Донбасенерго» заборгованість по заробітній платі в розмірі 24707,78 грн із урахуванням обов`язкових платежів та зборів.

Цим рішення встановлено, що наказом № 167к від 10.02.2015 ОСОБА_1 прийнятий на роботу по переводу на Слов`янську ТЕС у відділ підготовки та проведення ремонтів інженером з ремонту ІІ категорії виробничого департаменту.

Наказом № 1049-к від 31.08.2021 ОСОБА_1 , інженер з ремонту ІІ категорії групи із закупівель послуг відділу підготовки та проведення ремонтів виробничого департаменту, звільнений з роботи з 31 серпня 2021 року за власним бажанням в зв`язку з переїздом на нове місце проживання, стаття 38 КЗпПУ. Бухгалтерії виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 14 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

Вищевказане рішення суду було виконано 15 червня 2023 року, що не заперечується учасниками справи.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні міськрайонний суд виходив з того, що з 24.02.2022 по сьогоднішній день території фактичного знаходження ПАТ «Донбасенерго» та його структурні підрозділи постійно перебувають під ракетно-артилерійськими обстрілами з боку російських окупаційних військ.

Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 території Андріївської сільської територіальної громади, Дружківської міської територіальної громади, Іллінівської сільської територіальної громади, Костянтинівської міської територіальної громади, Краматорської міської територіальної громади, Лиманської міської територіальної громади, Миколаївської міської територіальної громади, Новодонецької селищної територіальної громади, Олександрівської селищної територіальної громади, Святогірської міської територіальної громади, Слов`янської міської територіальної громади, Черкаської селищної територіальної громади Краматорського району Донецької області включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Через посилення конфлікту та проведення бойових дій, з метою збереження життя та здоров`я персоналу, ПАТ «Донбасенерго» з 27.05.2022 повністю припинило роботу генеруючого обладнання Слов`янської ТЕС і виробничу діяльність інших структурних одиниць, про що було повідомлено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Міністерство енергетики України, НКРЕКП, ПрАТ «НЕК Укренерго», Донецьку обласну військово-цивільну адміністрацію Листом від 27.05.2022 №01-1.3/00450 (а.с.52).

Згідно довідки ПАТ «Донбасенерго» станом на 01.01.2022 на підприємстві працювало 2033 особи, а станом на 01.10.2022 - 353 особи (а.с.51).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що в разі невиплати з вини відповідача належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Проте, виходячи із оцінки розміру майнових втрат позивача, строків затримки, суми невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік при звільненні, що складає лише частину заробітної плати, яка є незначною, враховуючи принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд вважав за необхідне зменшити розмір відшкодування заявленого в позові, а саме, визначивши цей розмір в сумі 12000 грн.

Колегія судів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Так, згідно статті 116 КЗпП України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно статті 117 КЗпП України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX, зміни набрали чинності 19 липня 2022 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

З огляду на частину 1 статті 9 ЦК України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Тому положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц та у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що вимагає, зокрема частина 3 статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, заходів відповідальності роботодавця, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, встановивши усі обставини справи та оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України надані учасниками справи докази, врахувавши принципи розумності, справедливості та пропорційності, а також, розмір заборгованості по заробітній платі позивача (24707,78 грн), період виконання рішення суду, прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 до 12000 грн.

Також, суд першої інстанції при вирішені справи вірно врахував те, що території фактичного знаходження ПАТ «Донбасенерго» та його структурних підрозділів з початку війни та по сьогодні постійно перебувають під ракетно-артилерійськими обстрілами з боку російських окупаційних військ і згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 - території Андріївської сільської територіальної громади, Дружківської міської територіальної громади, Іллінівської сільської територіальної громади, Костянтинівської міської територіальної громади, Краматорської міської територіальної громади, Лиманської міської територіальної громади, Миколаївської міської територіальної громади, Новодонецької селищної територіальної громади, Олександрівської селищної територіальної громади, Святогірської міської територіальної громади, Слов`янської міської територіальної громади, Черкаської селищної територіальної громади Краматорського району Донецької області включені до Переліку територіальних громад на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією і через посилення конфлікту та проведення бойових дій, з метою збереження життя та здоров`я працівників, ПАТ «Донбасенерго» з 27.05.2022 повністю припинило роботу генеруючого обладнання Слов`янської ТЕС і виробничу діяльність інших структурних одиниць, таким чином, ПАТ «Донбасенерго» вимушено опинилось у тимчасовій надзвичайній ситуації, яка призвела до обмеження поточної платоспроможності і неможливості ведення нормальної господарської діяльності.

З огляду на викладене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незрозумілості висновку суду першої інстанції відносно зменшення відшкодування до 12000 грн.

Оцінюючи аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції здійснив невірний розрахунок заборгованості, за яким середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.09.2021 по 15.06.2023 складає 417 006,10 грн, тоді як згідно розрахунку позивача середній заробіток складає 428,223,18 грн, колегія суддів вважає, що такі доводи частково заслуговують на увагу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 19.07.2022 набрав чинності Закон України №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» згідно якого внесено зміни до статті 117 КЗпП України та викладено цю статтю в наступній редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.».

В позовній заяві, позивач, здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.09.2021 по 15.06.2023 виходив із того, що згідно розрахункових листів за червень 2021 року та липень 2021 року його заробітна плата складає відповідно 16658,33 грн та 13929,18 грн та 462 робочих дні затримки виплати.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні зазначені позивачем розрахункові листи за вказаний період, натомість наявні індивідуальні відомості Пенсійного фонду України форми ОК-5 щодо ОСОБА_1 , з яких вбачається, що за червень 2021 року ОСОБА_1 нараховано 19350,78 грн, а за липень 2021 року - 21494,67 грн.

Колегія суддів, враховуючи дату звернення позивача до суду із цим позовом (18.08.2023) та враховуючи статтю 117 КЗпП України в редакції Закону України №2352-IX, якою встановлено обмеження щодо відшкодування працівникові його середнього заробітку за час затримки періодом, який не може перевищувати шість місяців, вважає, що період, за який слід здійснювати обрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку ОСОБА_1 становить з 01.09.2021 по 19.01.2023.

А тому, апеляційний суд, здійснивши власний розрахунок, приходить до висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 01.09.2021 по 19.01.2023 становить 316 319,85 грн (886,05 грн (середньоденний заробіток (37213,91 грн (19350,78 грн + 17863,13 грн)/42 (кількість відпрацьованих робочих днів за два останні місяці) * 357 робочих днів (01.09.2021 по 19.01.2023).

Однак, на думку колегії суддів, помилковість здійсненого розрахунку судом першої інстанції, не впливає на законність оскаржуваного судового рішення.

Оцінюючи аргументи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права при визначенні розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що підлягає до стягнення із відповідача, апеляційний суд виходить із наступного.

Так, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц слідує, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

З урахуванням вищезазначених висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості (матеріальна допомога на оздоровлення), дій позивача (звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні 18.08.2023) та відповідача (виконання 15.06.2023 судового рішення у справі №676/4589/22 (сплати ОСОБА_1 24707,78 грн матеріальної допомоги на оздоровлення), апеляційний суд констатує, що висновок міськрайонного суду про те, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним критеріям, визначеним Великою Палатою Верховного Суду, є визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат у сумі 12000 грн.

І такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 363/3659/20, від 05 жовтня 2022 року у справі № 753/6287/21, від 15 березня 2023 року в справі № 201/8085/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 201/8083/21, від 17 травня 2023 року у справі № 201/8082/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 201/8087/21.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що подана його представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кам?янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 березня 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай