Справа № 369/7701/23
Провадження № 2/369/1257/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10.01.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Кубарській Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, -

В С Т А Н О В И В:

23.05.2023 року позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.11.2022 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір про надання юридичних послуг № В-347, відповідно до умов якого позивач (виконавець за договором), прийняв до виконання доручення відповідача (замовник за договором) на надання юридичних послуг.

Пунктом 1.2 Договору визначено перелік юридичних послуг: проект заяви до КМУ; проект заяви до «Київміськбуд», проект заяви до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з п.п 4.1 Розділу 4 Договору вартість юридичних послуг, вказаних у п. 1.2 Договору, становить 14300,00 грн і сплачується замовником у касу виконавця або безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок у наступні строки: замовник вносить попередню оплату в розмірі 5000,00 грн.

21.11.2022 року замовник вносить суму у розмірі 9300,00 грн.

15.11.2022 року відповідачем внесено попередню оплату в сумі 5000,00 грн у касу виконавця, що підтверджується фіскальним чеком.

22.11.2022 року відповідачем внесено оплату в сумі 5500,00 грн у касу виконавця, що підтверджується фіскальним чеком.

Також, під час укладання Договору, відповідачем надано позивачу Інформаційну записку по Договору, яка згідно п.п. 5.3 Договору, є його невід`ємною частиною, якою відповідач надав завдання на вирішення, передбачених предметом договору.

Відповідно до п. 1.3 Розділу 1 Договору, надання юридичних послуг виконавцем за цим Договором складається з послідовних етапів:

1 етап - вивчення наданих замовником документів та відомостей, підбір нормативно-правових актів, аналізу судової практики, визначення найбільш оптимального плану для виконання предмету, зазначеного у п. 1.2 цього Договору.

2 етап - складання проектів документів, зазначених в п. 1.2 цього договору, на паперовому або електронному носії.

На виконання умов Договору, позивачем вивчені надані відповідачем документи, відомості та обставини, що були викладені в Інформаційній записці; проведено правовий аналіз ситуації; здійснено підбір необхідної для використання нормативно-правової бази; розроблено тактику вирішення справи.

Також позивачем виготовлено проект передбачених Договором документів, а саме: проект заяви до КМУ; проект заяви до «Київміськбуд», проект заяви до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Проекти виготовлених документів було погоджено з відповідачем та прийнято ним.

За викладених обставин, вбачається, що позивач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним Договором.

В свою чергу, відповідач від прийнятих на себе зобов`язань, щодо оплати вартості юридичних послуг, в порядку та строки передбачені Договором - відмовляється.

Сума заборгованості за договором становить 3800,00 грн.

Згідно пункту 2.1.4 Договору на виконавця покладений обов`язок підготувати проект документів, зазначених у п. 1.2 Договору, з моменту надання замовником необхідних відомостей і документів.

У відповідності до п. 2.3.4 Договору, 13.12.2022 року позивачем направлено відповідачу досудову вимогу, в якій відповідачу було роз`яснено про необхідність оплати заборгованості за виконанні роботи згідно договору, яка була проігнорована останнім.

На підставі вище наведеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму заборгованості за договором в розмірі 3800,00 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.06.2023 року відкрито провадження у справ, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

04.08.2023 року відповідачем ОСОБА_2 через канцелярію суду зареєстровано зустрічну позовну заяву до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 обґрунтована тим, що 15.11.2022 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір про надання юридичних послуг № В-347, відповідно до умов якого позивач (виконавець за договором), прийняв до виконання доручення відповідача (замовник за договором) на надання юридичних послуг.

Пунктом 1.2 Договору визначено перелік юридичних послуг: проект заяви до КМУ; проект заяви до «Київміськбуд», проект заяви до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з п.п 4.1 Розділу 4 Договору вартість юридичних послуг, вказаних у п. 1.2 Договору, становить 14300,00 грн і сплачується замовником у касу виконавця або безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок у наступні строки: замовник вносить попередню оплату в розмірі 5000,00 грн.

21.11.2022 року замовник вносить суму у розмірі 9300,00 грн.

15.11.2022 року відповідачем внесено попередню оплату в сумі 5000,00 грн у касу виконавця, що підтверджується фіскальним чеком.

22.11.2022 року відповідачем внесено оплату в сумі 5500,00 грн у касу виконавця, що підтверджується фіскальним чеком.

Отже, позивач за зустрічним позовом виконав свої зобов`язання з перерахування попередньої оплати за послуги. Отримання вказаних грошових коштів або обставини перерахування коштів, викладенні позивачем за зустрічним позовом з боку відповідача за зустрічним позовом не спростовано.

Таким чином, внаслідок перерахування позивач за зустрічним позовом коштів та отримання їх відповідачем за зустрічним позовом, у останньої виникло зобов`язання з наданих юридичних послуг.

При таких обставинах, строк надання відповідачем за зустрічним позовом як виконавцем доручення позивача за зустрічним позовом як замовника згідно умов Договору сплив 02.12.2022 року.

Проте, відповідач за зустрічним позовом жодного разу не направляла позивачу за зустрічним позовом інформаційні звіти про хід надання послуг і не виконувала узяті на себе зобов`язання по підготовці, узгодженню та представленню усіх необхідних документів.

Станом на 02.12.2022 року результату замовлених юридичних послуг позивач за зустрічним позовом так і не отримав. Як і не отримав такого результату станом і на дату подання даного зустрічного позову.

Позивач за зустрічним позовом також вказує, що не містить таких доказів і матеріали справи.

Разом з тим, порядок прийняття послуг визначено сторонами спору у розділі 3 Договору.

Так, згідно п. 3.1 Договору, послуги вважаються наданими з моменту підписання Акту про надання юридичних послуг.

Підписаного акту про надання юридичних послуг відповідач за зустрічним позовом до матеріалів справи не надав, рівно як і не надав до матеріалів справи доказів надсилання позивачу за зустрічним позовом рекомендованим листом з описом вкладення такого акту і документів, що підтверджують виконання зобов`язання з надання юридичних послуг як того вимагають умови п. 3.2 Договору.

Хоча умовами п. 3.2 Договору чітко визначено, що у випадку необґрунтованого ухилення замовника від прийняття наданих послуг і підписання акту у передбачені цим Договором строки, виконавець має право повідомити замовника про виконану роботу, направивши останньому документи, що підтверджують виконання зобов`язання, а також підписаний зі своєї сторони акт, за допомогою поштової кореспонденції або з офіційної пошти Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на електронну пошту замовника відсутня та/або рекомендованим листом з описом вкладення.

Натомість, позивачу за зустрічним позовом було направлено відповідачем за зустрічним позовом досудову вимогу, але без вищезгаданого акту та документів, що підтверджують виконання зобов`язання як того вимагають умови п. 3.2 Договору.

Таким чином, зібраними у справі доказами встановити факт реального виконання відповідного договору з боку відповідача за зустрічним позовом з закріпленням підписаного між сторонами спору акту про надання юридичних послуг не видається можливим.

Наявні в матеріалах справи та засвідчені відповідачем за зустрічним позовом як копії з оригіналів звернень ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб останнім ніколи не підписувалися і не отримувалися та їх погодження та/або підтвердження.

Позивач за зустрічним позовом як замовник був позбавлений правової можливості, що передбачена умовами п. 3.4 Договору заявити відповідачу за зустрічним позовом власні зауваження як замовника щодо якості та обсягу наданих послуг в строк не пізніше п`яти днів з моменту отримання акту та надати вмотивовану відмову від підписання акту, що за правилами п. 5.3 Договору є невід`ємною частиною Договору разом із Інформаційною запискою.

Відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів належного виконання зобов`язання щодо надання юридичних послуг.

Підтвердження повернення позивачу за зустрічним позовом сплачених ним коштів також не надано.

В силу цього, випливає висновок про те, що відповідач за зустрічним позовом не виконала зобов`язання щодо надання юридичних послуг, їх результати не передала позивачу за зустрічним позовом та, при цьому, продовжує утримувати кошти, перераховані позивачем за зустрічним позовом, у якості оплати вартості таких послуг.

На підставі вище наведеного, позивач за зустрічним позовом просив суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) кошти у розмірі 10500,00 грн, що безпідставно збережені внаслідок невиконаних зобов`язань за договором.

04.08.2023 року відповідачем ОСОБА_2 за первісним позовом через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що позовні вимоги відповідачем не визнаються повність в силу їх безпідставності та необґрунтованості матеріалами безпосередньо самої цивільної справи, а також через не відповідність таких позовних вимог дійсним обставинам справи та правовим нормам, що регулюють порядок надання послуг.

07.08.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено прийняти зустрічний позов ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів до спільного розгляду з первісним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором. Перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

01.09.2023 року відповідачем за зустрічним позовом Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 через канцелярію суду зареєстровано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому остання зазначила, що зустрічні позовні вимоги не визнає повністю, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, з огляду на підстави викладенні у поданому нею відзиві.

24.10.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті.

10.01.2024 року сторони в судове засідання не з`явилися, проте представником позивача та представником відповідача через канцелярію суду було зареєстровано заяви, у яких останні просили суд здійснювати розгляд справи у їх відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 15.11.2022 року між сторонами укладений Договір про надання юридичних послуг № В-347, відповідно до умов якого відповідач за зустрічним позовом (виконавець за Договором), прийняв до виконання доручення позивача за зустрічним позовом (замовник за Договором) на надання юридичних послуг.

Пунктом 1.2 Договору визначено перелік юридичних послуг: Проект заяви до КМУ; Проект Заяви до «Київміськбуд»; Проект Заяви до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з п. 4.1. Договору визначено, що вартість юридичних послуг становить 14300,00 (чотирнадцять тисяч триста) гривень і сплачується замовником у касу виконавця або безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок у наступні строки:

Замовник вносить попередню оплату в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень.

21.11.2022 Замовник вносить суму в розмірі 9300,00 (дев`ять тисяч триста) гривень.

Відповідно до п. 1.3 Договору, надання юридичних послуг виконавцем за цим Договором складається з послідовних етапів:

I етап - вивчення наданих Замовником документів та відомостей, підбір нормативно-правових актів, аналізу судової практики, визначення найбільш оптимального плану для виконання предмету, зазначеного у п.1.2 цього Договору.

II етап - складання проектів документів, зазначених в п 1.2. цього Договору, на паперовому або електронному носії.

Пунктом 2.1.6 Договору передбачено, що після внесення 50% (п`ятдесяти відсотків) від вартості послуг, відповідно до п. 4.1 виконавець зобов`язаний здійснити підготовку до видачі Проектів документів, зазначених у п. 1.2 Договору, замовнику.

Під час укладання Договору, згідно п. 5.3 Договору, замовник надав виконавцю Інформаційну записку, яка є невід`ємною частиною Договору та якою Замовник надає завдання для виконання предмету Договору.

Для виконання І етапу Договору, виконавцем вивчені надані замовником документи, відомості та обставини, що були викладені в Інформаційній записці; проведено правовий аналіз ситуації; здійснено підбір необхідної для використання нормативно-правової бази; розроблено тактику вирішення справи.

Для виконання ІІ етапу Договору виконавцем виготовлено проекти передбачених п. 1.2 Договору документів, а саме: Проект заяви до КМУ; Проект заяви до «Київміськбуд»; проект Заяви до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Проекти виготовлених документів були погоджені із замовником та прийняті ним. Також, за телефоном НОМЕР_3 замовнику повідомлено про готовність проектів документів, необхідність проведення ним повної оплати за Договором та можливість отримання підготовлених проектів документів.

За викладених обставин вбачається, що відповідач за зустрічним позовом, як виконавець за Договором, в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним Договором.

Відповідно до п. 2.2.4 Договору, замовник зобов`язаний своєчасно прийняти та сплатити за юридичні послуги на умовах та в розмірі, передбачених цим Договором. Втрата подальшого інтересу замовника до складених виконавцем проектів документів з причини, що не пов`язані з діями виконавця, не знімає з замовника обов`язку прийняття складених проектів документів та сплати послуг виконавця в повному обсязі.

В свою чергу, позивач за зустрічним позовом, як замовник за Договором, від прийнятих на себе зобов`язань, щодо оплати вартості юридичних послуг, в порядку та строки передбачені Договором - безпідставно відмовився.

15.11.2022 замовником внесено попередню оплату в сумі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень.

22.11.2022 замовником внесено оплату в сумі 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Сума заборгованості за надані юридичні послуги становить 3800,00 (три тисячі вісімсот) гривень.

У зв`язку із виникненням заборгованості за Договором, 13.12.2022 року, відповідачем за зустрічним позовом направлено позивачу за зустрічним позовом поштовим відправленням № 055 досудову вимогу № 089 від 12.12.2022, в якій повідомлено про необхідність оплати заборгованості за договором та підписання Акту про надання юридичних послуг.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як закріплено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 2, 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом всупереч умовам укладеного 15.11.2022 року договору про надання юридичних послуг № В-347 не здійснив оплату вартості послуг у розмірі 3800,00 грн, відтак, з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає стягненню сума заборгованості за договором у розмірі 3800,00 гривень.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України соба, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Передбачене ст. 1212 ЦК зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. Наприклад, продавець надав покупцеві здачу в більшому розмірі, ніж потрібно.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК).

За відсутності передбачених ст. 1212 ЦК України обставин, зустрічні позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів задоволенню не підлягають.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) 3800 (три тисячі вісімсот) гривень 00 копійок боргу за договором та 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору сплаченого за подання позовної заяви.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача за зустрічним позовом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.03.2024 року.

Суддя А.В. Янченко