Дата документу 27.03.2024 Справа № 336/4066/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4066/23 Головуючий у 1 інстанції: Звєздова Н.С.
Провадження № 22-ц/807/518/24 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07 липня 2021 року між сторонами був укладений шлюб. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року шлюб між сторонами розірваний за позовом ОСОБА_1

13 лютого 2023 року від шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_4 . Донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Відповідач з моменту народження доньки дитину не бачив, не забирав її з пологового будинку, не цікавився фактом її народження, станом здоров`я, не бере участі в її вихованні та не сплачує кошти на утримання дитини та утримання позивачки, яка доглядає дитину та знаходиться в відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Відповідач є працездатною особою, яка має можливість надавати допомогу, не має інших утриманців. Стягнень за виконавчими документами з нього не здійснюється.

На підставі зазначеного просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною ОСОБА_4 повноліття, а також на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною ОСОБА_4 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 05 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 05 травня 2023 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 2 147 грн. 20 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, він не ухиляється від утримання дитини та бажає приймати участь у її житті та вихованні, позивач не надає йому інформацію щодо дитини, у зв`язку з чим він був змушений звернутись до суду з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, між сторонами відсутній спір щодо аліментів на утримання дитини, позивачем не надано доказів того, що дитина проживає з нею, судом першої інстанції не було визначено обґрунтований розмір аліментів на утримання позивача, позивачем не надано доказів того, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, відмовивши у відкладенні судового засідання 13 грудня 2023 року, суд першої інстанції позбавив його можливості надати докази про його доходи, які потребували легалізації у зв`язку з його перебуванням у Польщі, вважає за доцільне визначити розмір аліментів на утримання позивача 1/8 частини від його доходу, просив скасувати рішення суду в частині стягнення з нього аліментів на утримання позивача в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання позивача в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що відповідач був обізнаний про її вагітність, дитиною не цікавиться, перебуває за межами України, матеріальну допомогу не надає, звернення до суду з позовом про стягнення аліментів є її правом, досудове врегулювання спору про стягнення аліментів не є обов`язковим, оскільки відповідач не давав нотаріальної згоди на реєстрацію місця проживання дитини та відсутній в України, місце проживання дитини не зареєстровано, вона має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, відповідач не надав докази неможливості надавати матеріальну допомогу, є працездатною особою, інших утриманців не має, визначений відповідачем розмір аліментів 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) необгрунтований, через перебування відповідача у Польщі розмір аліментів на її утримання та утримання дитини буде обраховуватись, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що становить загалом 7173 грн. щомісячно.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2024 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга залишити без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 рішення суду оскаржує в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , в іншій частині рішення суду не оскаржується та не переглядається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Задовольняючи позов в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції виходив з того, що дитина проживає з позивачем, відповідачем не надано доказів неможливості надати матеріальну допомогу.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 07 липня 2021 року уклали шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 07 липня 2021 року серії НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.9).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року у справі №336/5187/22, провадження №2/336/3818/2022 між сторонами шлюб було розірвано (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про народження від 21 лютого 2023 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Згідно з Декларацією за №0001-М434-06АО «Про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу», адресою фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: АДРЕСА_1 (а.с.109).

Відповідно до Акту підтвердження фактичного проживання ЖБК «Осінь» від 21 жовтня 2023 року ОСОБА_3 разом з донькою ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.110).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 05 вересня 2023 року та довідки Національного університету «Запорізька політехніка» від 14 листопада 2023 року № 452 ОСОБА_3 має офіційний дохід та працює на посаді викладача у Відокремленому структурному підрозділі «Запорізький гуманітарний фаховий коледж Національного університету «Запорізька політехніка» на посаді викладача з 01 вересня 2023 року та старшого викладача кафедри «Конституційне, адміністративне та трудове право» Національного університету «Запорізька політехніка» за сумісництвом з 09 жовтня 2023 року на 0,5 ставки за строковим трудовим договором (а.с.127-133).

Згідно з частиною другою статті 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 333/1701/18, провадження № 61-17737св21.

Положеннями статті 80 СК України закріплено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу.

За змістом статей 77, 79 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі та від дня подання позовної заяви, а сплачуються щомісячно.

Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

З огляду на зазначене, є неприйнятними доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів того, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В якості доказів на підтвердження проживання дитини з нею за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 надала Акт у підтвердження фактичного проживання ЖБК «Осінь» від 21 жовтня 2023 року та Декларацію за №0001-М434-06АО «Про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу», адресою фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: АДРЕСА_1 .

Відповідачем вказані докази не спростовані, ніяких доказів, які б свідчили про інше місце проживання дитини ОСОБА_4 13 лютого 2023 року, аніж місце проживання матері, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не надані, у зв`язку з чим, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про необґрунтований розмір аліментів на утримання позивача, колегія суддів враховує те, що відповідачем ніяких доказів щодо його матеріального становища, стану здоров`я, наявності інших дітей та утриманців, сімейного стану, що б свідчило про те, що ОСОБА_1 не має можливості надавати матеріальну допомогу взагалі або у заявленому позивачем розмірі, не надано.

За приписами частин 3, 4 статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він був позбавлений можливості надати докази про його доходи, які потребували легалізації у зв`язку з його перебуванням у Польщі, колегія суддів сприймає критично, оскільки цивільна справа перебувала в провадженні з 08 травня 2023 року, рішення суду ухвалено 13 грудня 2023 року, тобто через сім місяців, разом з відзивом вказані докази надані не були, до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою з відповідним обґрунтуванням неможливості подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, докази також не подані.

Крім того, докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаних доказів, відсутні.

Вирішуючи позов про стягнення аліментів на утримання позивача та визначаючи їх розмір, суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в оскаржуваній частині.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не ухиляється від утримання дитини та бажає приймати участь у її житті та вихованні, позивач не надає йому інформацію щодо дитини, у зв`язку з чим він був змушений звернутись до суду з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, між сторонами відсутній спір щодо аліментів на утримання дитини, оскільки рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 не оскаржується.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2023 року у цій справі залишено без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 27 березня 2024 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: В.Ю. Бєлка

І.В. Кочеткова