КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 761/8741/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2805/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Будзан Л.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Дочірнього підприємства «Експлуатаційна служба «Місто квітів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року,

встановив:

у березні 2021 року Дочірнє підприємство «Експлуатаційна служба «Місто Квітів» (далі - ДП «Експлуатаційна служба «Місто Квітів»), звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 21 076 грн 65 коп., інфляційні втрати в сумі 895 грн 97 коп. та 3 відсотки річних в сумі 332 грн 33 коп.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року справу було передано на розгляд до Подільського районного суду міста Києва.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Експлуатаційна служба «Місто квітів» заборгованість у розмірі 22 306 грн 95 коп., з яких: основний борг за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 21 076 грн 65 коп.; інфляційна складова боргу за весь час прострочення в розмірі 895 грн 97 коп.; 3 відсотки річних за час прострочення в розмірі 332 грн 33 коп., стягнуто судовий збір в розмірі 2 270 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить зупинити виконання рішення, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на повторний розгляд, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП «Експлуатаційна служба «Місто квітів» - Мучінська О.В. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити судове рішення без змін.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі Договору № 576 від 08 травня 2019 року. За умовами Договору позивач забезпечує виконання комплексу робіт по управлінню багатоквартирного будинку у відповідності до діючого законодавства України, а відповідач оплачує за надані управителем послуги з управління не пізніше 20-го числа поточного місяця. Відповідно до Договору № 1 від 05 березня 2019 року ДП «Експлуатаційна служба «Місто квітів» є управителем та/або виконавцем та надає послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач користувався житлово-комунальними послугами в квартирі АДРЕСА_2 , що надає ДП «Експлуатаційна служба «Місто квітів» та частково здійснював оплату за спожиті послуги, про що свідчать квитанції про сплату, чим підтверджується існування договірних відносин. ДП «Експлуатаційна служба «Місто квітів» надало відповідачу послуги з управління багатоквартирним будинком на суму 21 076 грн. 65 коп. та надало останньому квитанції про оплату, тобто виконало всі необхідні зобов`язання в повному обсязі. Протягом періоду надання позивачем послуг відповідачу, скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від останнього на адресу позивача не надходило. Відповідачу неодноразово нагадувалось про необхідність сплатити за житлово-комунальні послуги, які останнім ігнорувались. Листом-претензією від 24 червня 2020 року позивач пропонував відповідачу добровільно сплатити борг за спожиті житлово-комунальні послуги, однак останнім проігноровано звернення позивача. Станом на 22 лютого 2021 року заборгованість відповідача складає 21076 грн 65 коп., що свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Експлуатаційна служба «Місто квітів» заборгованість у розмірі 22 306 грн 95 коп., з яких: основний борг за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 21 076 грн 65 коп.; інфляційні втрати за весь час прострочення в розмірі 895 грн 97 коп.; 3 відсотки річних за час прострочення в розмірі 332 грн 33 коп., стягнуто судовий збір в розмірі 2 270 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано суду доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань по оплаті наданих послуг, а також на спростування наданого позивачем розрахунку. У зв`язку з неналежною сплатою відповідачем коштів за спожиті житлово-комунальні послуги утворилась заборгованість, розрахунок якої надано позивачем.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги управління багатоквартирним будинком у розмірі 22 306 грн 95 коп. з урахуванням 3 відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Так, як передбачено у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Частиною другою статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_1 не було доведено, що житлово-комунальні послуги йому не надаються взагалі, а навпаки не заперечувалось самим відповідачем, що отримані житлово-комунальні послуги ним оплачувались частково. Також ОСОБА_1 посилався на те, що ДП «Експлуатаційна служба «Місто квітів» не є суб`єктом надання зазначених житлово-комунальних послуг.

Доводи апелянта щодо недійсності договорів від 04 березня 2019 року, 05 березня 2019 року та 08 травня 2019 року - є безпідставними.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки вказані договори недійсними не визнавалися, згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що договір № 576 від 08 травня 2019 року, укладений між позивачем та відповідачем, є нікчемним, таким що не відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки позивачем не було проведено загальних зборів, де визнано його «управителем» та надавачем комунальних послуг, не погоджено ціну договору з співвласниками, не проведено перерахунку по безпідставним нарахуванням за вивезення ТПВ, по теплопостачанню і тепловтратах до будинкового лічильника, по водопостачанню та водовідведенню.

Доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, всі були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку

Крім того, як вбачається з наданих стороною позивача доказів, відповідачем здійснювалось часткова оплата наданих послуг на користь ДП «Експлуатаційна служба «Місто квітів».

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 68 ЖК України, споживачі повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунків позивача заборгованість відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги станом на 22 лютого 2021 року складає 21 076 грн 63 коп. - основної суми заборгованості, 895 грн 97 коп. - інфляційні втрати, 332 грн 33 коп. - три проценти річних від простроченої суми боргу, а всього 22 306 грн 95 коп.

У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий

Судді