КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/4182/23 Головуючий у І інстанції Слободянюк А.В.
Провадження №22-ц/824/7968/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни на рішенняДніпровського районного суду м. Києва від 03 січня 2024 року у справі за позовом представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22 червня 2011 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банку про їх затвердження.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Вважає, що дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано у користування кредитну картку, номери та строк дії отриманих карток зазначено у довідці про отримані картки.

В подальшому у відповідності до п. 2.1.1.2.3 Договору розмір кредитного ліміту був збільшений до 65 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на картковий рахунок щомісячними платежами у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, але в процесі користування коштами не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним зобов`язанням.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 05.03.2023 року має заборгованість - 81 411,80 грн, з яких: 66 584,99 грн - заборгованість тілом кредита, 14 826,81 грн - заборгованість за відсотками користування кредитом.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22 червня 2011 року у розмірі 81 411,80 грн та судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 січня 2024 року в задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без надання належної оцінки доказам по справі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до позову була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг і погодився, що ці Умови та Правила разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування.

В апеляційній скарзі звернуто увагу на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18, згідно яких закон не вимагає підпису відповідача (позичальника) під Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки такий договір є договором приєднання, і що аналогічні висновки зробив Верховний Суд в постанові від 11 вересня 2019 року по справі № 642/5533/15-ц, від 19 вересня 2019 року в справі № 127/7543/17, від 23 грудня 2019 року в справі № 375/250/18.

Позивачем вказано, що на підставі даної анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку на яку було встановлено кредитний ліміт. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного договору здійснив дії щодо її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, довідками про видані картки та зміну умов кредитування та випискою по рахункам, яка має статус первинного документа.

Судом не взято до уваги, що документи, які були подані разом з позовною заявою було складено українською мовою.

Вважає, що суд першої інстанції виявив надмірний формалізм не взявши до уваги взагалі всі докази й ті які складені українською мовою з тих підстав, що частина доказів надана мовою оригіналу.

Посилався на ч. 2 ст. 642 ЦК України, за змістом якої певні дії особи можуть свідчити про прийняття нею пропозиції укладення договору. Отже, відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору.

Вважав, що суд безпідставно відмовив у стягненні прострочених відсотків та відсотків, нарахованих за ст. 625 ЦК України, умови щодо сплати яких зазначені безпосередньо в підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту, чим порушив норми матеріального права, а саме ст. 1054, 1048, 625, 526, 527, 530, 610, 617, 599 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та безпідставно звільнив відповідача від частини обов`язків за договором лише з одних формальних міркувань.

Окрім того, апелянт вказує, що судом не було надано належної правової оцінки наданим доказам, зокрема анкеті-заяві, виписці про рух коштів по рахунку та розрахунку заборгованості, які свідчать, на думку апелянта, про факт укладення кредитного договору та правові підстави виникнення заборгованості. Апелянт вважає, що підпис відповідача у вказаній анкеті-заяві свідчить про те, що останній був проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що підписана відповідачем анкета-заява не містить відомостей про обраний кредитний ліміт, а позивачем не було надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору. Позивач не надав підписаних відповідачем Умов та правил надання банківських послуг та тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Заява ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» містить лише його анкетні дані, дані щодо бажаного кредитного ліміту та базової відсоткової ставки. Заява не містить даних про умови кредитування щодо строків повернення кредиту та строків сплати процентів за користування кредитом.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 22 червня 2011 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердив, що згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Наявна копія Паспорту споживчого кредиту, із застереженням про чинність та актуальність інформації до 05 жовтня 2019 року, підписаного ОСОБА_1 20 вересня 2019 року, який своїм підписом підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування.

Разом із позовною заявою банком також було надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 05 березня 2023 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 відповідно до вказаних розрахунків, станом на 05 березня 2023 року має заборгованість - 81 411,80 грн, з яких: 66 584,99 грн - заборгованість тілом кредита, 14 826,81 грн - заборгованість за відсотками користування кредитом..

В матеріалах справи міститься довідка, відповідно до змісту якої відповідачу 23.06.2011 року за підписаним кредитним договором № б/н було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 терміном дії до жовтня 2014 року, НОМЕР_4 терміном дії до вересня 2018 року, НОМЕР_5 терміном дії до серпня 2022 року, НОМЕР_6 терміном дії до серпня 2023 року, НОМЕР_7 терміном дії до серпня 2023 року.

При цьому, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача (договір б/н), старт карткового рахунку № НОМЕР_1 був визначений 23.06.2011 року та встановлений кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який неодноразово збільшувався, а 26.12.2022 року був зменшений до 0,00 грн.

Крім того, банком також було надано виписку по картковому рахунку в АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 за період з 23 червня 2011 року по 13 березня 2023 року.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638, 642 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказував на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що суть договору приєднання, який і було укладено сторонами, полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Однак, такі доводи позивача обґрунтовано не взяті до уваги судом першої інстанції при розгляді позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт погодження сторонами всіх істотних умов договору.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів, наявні в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 червня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви.

Відсутність підпису відповідача на витягах з Умов та Правил і Тарифів фактично надає можливість банку надавати ці документи в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача (в даному випадку Тарифів), не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Наявні в матеріалах справи витяги з Умов та Правил і Тарифів не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила і Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила і Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, провадження № 6-16цс15 і яка обґрунтовано врахована судом першої інстанції.

Щодо наданого до суду першої інстанції паспорту споживача, який підписаний відповідачем 20 вересня 2019 року, чим, на думку позивача, підтверджено ознайомлення позичальника з основними умовами кредитування, в тому числі розмір процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду та процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, оскільки у наданому до позові паспорті споживчого кредиту містяться тарифи щодо двох продуктів -«Універсальна» та «Універсальна Голд», які передбачають різні відсоткові ставки для таких карт, однак позивачем не надано доказів того, яку саме картку отримав відповідач з даного переліку, який стосується видів карт «Універсальна». Також підписана позивачем анкета-заява не містить умов про те, що паспорт споживчого кредиту є складовою договору банківського обслуговування.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно п. 7 Паспорту споживчого кредиту, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка діяла станом на час підписання ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Виходячи з аналізу наведених вимог закону, підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування щодо різних типів кредитних продуктів, є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача і цей документ не є складовою укладеного договору, і в цьому документі банк на виконання умов Закону України «Про споживче кредитування» ознайомив відповідача, як споживача, з інформацією, необхідною для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, вказавши при цьому, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту.

Доказів, що умови договору про споживчий кредит точно відповідають підписаному відповідачем паспорту споживчого кредиту, позивачем надано не було, а відтак наявний в матеріалах справи паспорт споживчого кредитування не є доказом конкретних умов укладеного між сторонами кредитного договору стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що сторони дійшли згоди про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку», а також відхиляє посилання позивача на висновки Верховного Суду в постанові від 02 грудня 2020 року по справі № 284/157/20-ц, в якій встановлено обставини підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, разом з тим, не встановлено наявності в цьому паспорті застереження, аналогічному в даній справі, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту.

Апеляційний суд також відхиляє як необґрунтовані і нічим не підтверджені доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на наявні в матеріалах справи конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, та наказ щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» в редакції, що діяла на момент підписання заяви відповідачем, та що суд першої інстанції з урахуванням цих обставин мав відступити від висновків у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Крім того, в Умовах та правилах надання банківських послуг, витяг з яких наявний в матеріалах справи, розмір процентної ставки не встановлено, і ці Умови та Правила містять відсилання щодо розміру процентної ставки на інший документ - Тарифи обслуговування кредитних карток, які не містять підпису позичальника.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Конституційний Суд України у рішенні у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту.

Звертаючись до суду із цим позовом банк надав суду зокрема анкету-заяву ОСОБА_1 від 22 червня 2011 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку по картковому рахунку в АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 , довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача щодо розмірів встановленого кредитного ліміту, довідку про видані кредитні картки із зазначенням строку їх дії, паспорт споживача підписаний відповідачем 20 вересня 2019 року.

При цьому, банк стверджував, що згідно виписки по картковому рахунку позичальник ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо їх повернення.

Зазначені твердження позивача відповідачем в порядку, визначеному ст. 77- 81 ЦПК України, не спростовані.

Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, зокрема, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, де вказано, що заборгованість за тілом кредиту становить - 66 584,99 грн, то вказане підтверджує заборгованість ОСОБА_1 за виданим кредитом.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для стягнення із ОСОБА_1 суми непогашеного кредиту у розмірі 66 584,99 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи і аргументи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у стягненні тіла кредиту.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 2 684 грн, а за подачу апеляційної скарги 4 026 грн, всього 6 710 грн, а апеляційну скаргу задоволено частково, що становить 81,79 % від загального розміру позовних вимог, тому суд апеляційної інстанції стягує суму судового збору з відповідача на користь апелянта пропорційно задоволеній сумі позову що становить 5488,11 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 січня 2024 року в частині відмови у стягненні тіла кредиту та в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 66 584 (шістдесят шість тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) гривень 99 коп. заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»судовий збір в сумі 5488 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 11 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

АТ КБ «ПриватБанк», місце реєстрації: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код. , рах. № НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО № 305299.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар