Провадження № 2/750/121/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Требух Н.В.,

секретаря Дудка Є.М..,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, третя особа: державний нотаріус Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех Світлана Олександрівна, Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,-

в с т а н о в и в:

В вересні 2023 року до Деснянського районного суду м.Чернігова звернулось АТ «Універсал Банк» до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування частини квартири АДРЕСА_1 . укладеного 14.04.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , скасувати рішення про державну реєстрацію та поновити право власності ОСОБА_1 . Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що вказаний договір є фіктивним, укладеним з метою уникнення відповідальності за невиконання умов кредитного договору, укладеного 12.06.2008 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 .

Відповідачами надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти задоволення позову заперечують в повному обсязі.

Під час розгляду справи судом були допитані свідки за заявою відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримує, відповідач позов не визнає.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

12.06.2008 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір №010-2008-1827, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 67000 доларів США.

Строк погашення кредиту був встановлений графіком платежів, що є невід`ємною частиною договору, останній платіж 10.09.2028р. Надалі сторонами були підписані додаткова угода б/н від 10.11.2011 р., додаткова угода б/н від 25.11.2011 р., додаткова угода б/н від 21.06.2013 р., додаткова угода б/н від 17.02.2014 р. до вказаного кредитного договору.

Згідно з п. 1.3. Кредитного договору, цільове призначення кредиту: на придбання майна, а саме: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.3.2 Кредитного договору виконання зобов`язань позичальника забезпечене іпотекою нерухомого майна квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та порукою ОСОБА_3 .

На момент укладення кредитного договору у власності позичальника ОСОБА_1 не було іншого нерухомого майна. Право власності на частку у спірній квартирі ОСОБА_1 набула у 2012 році в порядку спадкування.

Спірний договір Дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , було укладено 14.04.2015 року.

Позивач вказує , що станом на 10.02.2015 року у відповідача ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором. З наданого розрахунку вбачається, що станом на 10.03.2015 року заборгованість становить 761 грн.22 коп. по кредиту, 2724 грн.05 коп. по відсотках, 221 грн. 25 коп. по підвищеним відсотках.

Як зазначає Позивач, 08.07.2015р. він звернувся до відповідачів з «вимогою про виконання зобов`язань відповідно до умов Кредитного договору та Договору поруки». Оскільки вказаний лист-вимога не доданий позивачем до позову, то неможливо зробити висновок про зміст такої вимоги: чи це вимога про сплату платежів згідно графіку, чи вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту. Вказана вимога датована 08.07.2015р., а спірний договір укладений 14.04.2015р., тобто на момент укладення спірного договору могли існувати лише прострочені зобов`язання з оплати платежу за березень згідно графіку.

З позовною заявою до суду про стягнення заборгованість до ОСОБА_1 банк звернувся 08.07.2015 року.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків цієї особи (недопущення їх у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Тому у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами.

Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Зокрема, дії спрямовані на відчуження майна, особою, яка достеменно обізнана про необхідність виконання грошового зобов`язання, заниження нею вартості майна при відчуженні, а також невжиття протягом тривалого часу до відчуження майна заходів, спрямованих на належне виконання своїх зобов`язань перед кредитором, свідчать про недобросовісність цієї особи при укладенні договору відчуження майна та про зловживання своїми правами.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, позивач повинен довести, що спірний правочин вчинено особою без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, дії сторін цього договору направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від примусового відчуження для погашення грошових зобов`язань.

Судом встановлено, що станом на день укладення спірного договору дарування 14.04.2015 року:

- позивач не пред`являв вимоги про сплату заборгованості,

- не існувало судового провадження про стягнення заборгованості за кредитним договором,

- не існувало заборони відчуження спірної квартири або ухвали суду про забезпечення позову банка;

- вимоги кредитора були і залишаються бути забезпеченими іпотекою іншого нерухомого майна, вартість якого має покрити заборгованість позичальника,

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 270, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення.

Позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» (місто Київ вулиця Автозаводська 54/19 ).

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 )

Повне рішення виготовлено 20.03.2024

Суддя