Головуючий у І інстанції Зотько Т.А.
Провадження № 22-ц/824/8867/2024 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Шебуєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року про передачу на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до ПрАТ «Київобленерго» про захист прав споживача.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року справу передано на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, позивач ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та направити справу на розгляд до Деснянського районного суду міста Києва.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач зазначає, що не погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки вона звернулася до суду із позовом про захист своїх прав, як споживача послуг, які надає відповідач, а не з приводу нерухомого майна. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував наведені у позовній заяві обставини, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо підсудності даної справи Броварському міськрайонному суду Київської області, безпідставно застосувавши при цьому положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про передачу справи до Броварського міськрайонного суду Київської області, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір виник з приводу нерухомого майна, яке розташоване в селі Богданівка Броварського району Київської області, а отже, дана справа має розглядатися за місцем знаходження нерухомого майна, за правилами виключної підсудності.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 вказано: за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майном або певними діями, пов`язаними з цим майном.

У пункті 7.22 вказаної постанови зазначено, що аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язанні із нерухомим майном.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить у п. 4 вимог: зобов`язати відповідача виконати умови Договору, передбачені абз.2 п.п.3.1.1 та п.п.3.1.2 Договору, а саме здійснити первинне приєднання вихідних клем комунального апарату, встановленого в шафі обліку на межі Ділянки до електричних мереж системи розподілу та забезпечити в установленому порядку приєднання Ділянки до електричних мереж системи розподілу. При цьому, місце розташування вищевказаної земельної ділянки: село Богданівка, Броварського району, Київської області.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду за правилами виключної підсудності, за місцем знаходження нерухомого майна, яке розташоване за адресою: село Богданівка Броварського району Київської області, що відноситься до територіальної юрисдикції Броварського міськрайонного суду Київської області.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про непідсудність справи Деснянському районному суду міста Києва та передачу її у зв`язку із цим на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Посилання позивача на те, що при зверненні до суду вона скористалась правом вибору підсудності згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України, не являються підставою для скасування ухвали, оскільки альтернативний вибір підсудності поширюється лише на позови, для яких встановлено загальну територіальну підсудність, тоді як у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: