Справа № 348/2488/23
Провадження № 22-ц/4808/568/24
Головуючий у 1 інстанції Бурдун Т. А.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О., Фединяка В. Д.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участю представника позивача Макух А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції апеляційну скарг у представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2024 року в складі судді Бурдун Т. А., ухвалене в м. Надвірній Івано-Франківської області, повний текст якого складно 09 лютого 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (надалі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») про стягнення невиплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 січня 2023 року мала місце ДТП, де водій транспортного засобу марки «Mitsubishi L200», д.н.з. НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , в результаті яких останній загинув на місці події. Цивільно-правова відповідальність водія була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». У березні 2023 року позивачі через свого представника звернулися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування - моральної шкоди. У серпні 2023 року відповідач виплатив позивачам страхове відшкодування у розмірі 40 200,00 грн на двох. Листом від 14 серпня 2023 року відповідач повідомив, що сума страхового відшкодування зменшується на підставі пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивачі вважають таке рішення відповідача незаконним, оскільки відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами.

Ураховуючи викладене, з урахуваням заяви про зменшення позовних вимог, позивачі просили суд стягнути з відповідача на свою користь різницю невиплаченого страхового відшкодування по 20 100,00 грн страхового відшкодування (моральної шкоди) кожному.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Надвірнянського районного суду від 05 лютого 2024 року позов задоволено.

Вирішено стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму невиплаченого страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 100,00 грн кожному.

Також стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь держави судовий збір у розмірі 2 147,20 грн.

Додатковим рішенням Надвірнянського районного суду від 22 лютого 2024 рокустягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_3 3 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «СК «Арсенал страхування», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга мотивавана тим, що відповідальними за завдання шкоди є два учасники дорожнього руху - водій транспортного засобу марки «Mitsubishi L200», д.н.з. НОМЕР_1 та пішохід ОСОБА_4 , в діях якого встановлено вина у порушенні вимог Правил дорожнього руху України. При цьому за обставин дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки (водія) не настала, оскільки відсутні не тільки вина, а й протиправна дія заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Відсутність у водія транспортного засобу технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою. А тому вважає,що розмір страхового відшкодування у даному випадку, виходячи із всіх фактичних обставин справи, повинен розраховуватися з урахуванням наявності двох осіб, відповідальних за шкоду, тобто у порядку, передбаченому статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак суд першої інстанції вказаних обставин не взяв до уваги та не застосував вказану норму Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом і регулює спірні правовідносини, що склалися між позивачами та страховиком.

Крім того, місцевий суд не врахував, що згідно з частиною 2 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заяви (клопотання) учасників справи

03 квітня 2024 року представник позивачів подала заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 квітня 2024 року вказану заву задоволено.

У судовому засіданні в режимі відео конференції представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Макух А. В. апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення.

Представник ПрАТ «СК «Арсенал страхування» у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, день та місце судового засідання.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи

Суд першої інстанції встановив, що 19 січня 2023 року на автодорозі Н-09 в м. Яремче Івано-Франківської області відбулась ДТП (наїзд ТЗ на пішохода) за участі транспортного засобу марки «Mitsubishi L200», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 та пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті причинами смерті ОСОБА_4 зазначені: закрита травма живота, розрив печінки та гостра крововитрата (а.с.14-16).

За наслідками даної ДТП було розпочато кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000026 від 20 січня 2023 року, попередня правова кваліфікація частина 2 статті 286 КК України (а.с.13).

Постановою слідчого - заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту ГУНП в Івано-Франківській області від 31 травня 2023 року кримінальне провадження за №0000026 від 20 січня 2023 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого статей 286 КК України. У вказаній постанові також зазначено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_4 (а.с.25-31).

Відповідно до інформаційної довідки про склад сім`ї потерпілого ОСОБА_4 , він одружений не був, дітей не має, родичами першого ступеня споріднення померлого є: батько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21,22).

Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Mitsubishi L200», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно полісу №208797580 (а.с.23).

ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування», діючи в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в загальному розмірі 80 400,00 грн - розмір відшкодування ОСОБА_2 - 40 200,00 грн (відшкодування моральної шкоди - ст. 27 Закону), розмір відшкодування ОСОБА_3 - 40 200,00 грн (відшкодування моральної шкоди - ст. 27 Закону) (а.с.11-12).

Однак, листом від 14 серпня 2023 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» повідомила, що страхове відшкодування за вищевказаним випадком склало 40 200,00 грн, з яких: 20 100,00 грн - відшкодування моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_2 , 20 100,00 грн. - відшкодування моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_3 , так як було розподілено згідно п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.32).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали страхове відшкодування у загальному розмірі 40 200,00 грн, що не заперечувалося представником позивачів.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до статті 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

Відповідно до пункту 4.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху; д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.

Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, відповідно до статті 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у сукупності не може бути меншим, ніж 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Усім особам, які відповідно до зазначеної статті мають право на відшкодування моральної шкоди, це відшкодування виплачується рівними частинами.

Мінімальна заробітна плата у січні 2023 року становила 6 700 грн.

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди складає 80 400 грн (на кожного із позивачів по 40 200 грн), а з врахуванням того, що відповідачем на користь позивачів було сплачено 40 200 грн у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача в користь позивачів ще 40 200 грн (по 20 100 грн кожному).

Доводи апелянта про те, що потерпілий ОСОБА_4 є винним в настанні ДТП, тому відповідно до норми пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового відшкодування моральної шкоди повинен розраховуватися на кількість осіб, які цю шкоду завдали, були предметом розгляду судом першої інстанції, і як правильно зазначив суд, положення зазначеної норми Закону застосуванню в даних правовідносинах не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_4 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог вказаного Закону.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2024 року залишити без змін.

Рішення Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

В. Д. Фединяк