Справа № 463/7385/23
Провадження № 2/463/329/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовніра Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Косопуд М.В.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та виселення, -

встановив:

позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів та просить суд:

1)усунути перешкоди в користуванні їй житловим будинком АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 із самовільно зайнятого ними житлового будинку АДРЕСА_1 , та зобов?язати їх звільнити всі приміщення цього будинку та прибудинкову територію від свого майна;

2)заборонити ОСОБА_7 чинити перешкоди в користуванні мною та членами моєї сім?ї житловим будинком АДРЕСА_1 та надавати іншим особам право володіння, користування, проживання без моєї згоди, як співвласника цього будинку.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 , де проживає разом із своєю сім`єю. Іншим співвласником будинку є відповідач ОСОБА_7 . Такий у будинку не проживає, однак проживають інші відповідачі: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 зі згоди ОСОБА_7 . Однак вона згоди на таке не надавала.

Відповідачі різним чином чинять на неї психологічний тиск, також здійснюють, не узгоджуючи з нею, різного роду ремонтні роботи в будинку та на прибудинковій території. Вважає, що незаконне володіння та користування (включаючи проживання) Лукавецькими майном, належним на праві спільної часткової власності, здійснює перешкоди для реалізації позивачем права власності. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

20.11.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, просить у задоволенні такого відмовити за безпідставністю. Зокрема, наголошує, що твердження позивачки про те, що вселення ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 в належні ОСОБА_7 на праві власності приміщення в будинку він повинен був отримати її згоду, не ґрунтується на законі.

18.01.2024 надійшла відповідь на відзив, представник позивача, зазначає, що статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, виражену встановленням ними порядку володіння та користування майном, при цьому - для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно обов`язковим є порядок володіння та користування, посвідчений нотаріально. Ця норма відповідає також положенням статті 118 ЦК УРСР, яка була чинною на момент виникнення правовідносин між бабцею позивачки та спадкодавцем відповідача ОСОБА_7 Надане з відзивом рішення Червоноармійського районного народного суду м. Львова від 24 травня 1984 року стосується встановлення порядку користування між сторонами справи ОСОБА_8 (спадкодавцем відповідача ОСОБА_7 ) та ОСОБА_9 (бабцею позивачки). Враховуючи положення статті 358 ЦК України, - дія цього рішення не поширюється на позивачку та відповідача ОСОБА_7 . А відповідно до норм статті 118 ЦК УРСР та статті 358 ЦК України, посвідчені нотаріально угоди про порядок користування майном, правонаступниками в яких могли б бути позивачка та відповідач ОСОБА_7 , відсутні.

Ухвалою суду від 18.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Додатково пояснила, що позивач являється співвласником будинку АДРЕСА_1 , іншим співвласником являється відповідач ОСОБА_7 . Сторонам належить по частині будинку, реальний поділ такого не проведено. При цьому зазначила, що фактично родина відповідачів використовує перший поверх, а позивачка приміщення другого поверху. Також в будинку є нежитлові приміщення загального користування. Відповідач ОСОБА_7 надав можливість проживати в приміщеннях першого поверху членам його родини, а саме: відповідачам ОСОБА_10 та Перепічці. Однак наголошує, що позивачка не надавала згоди на таке вселення. Єдиним документом на який посилаються відповідачі являється довіреність від ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , але така не надає права на використання житлового приміщення будинку. Також відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 порушують правила добросусідства, а саме без її згоди провели будівельні роботи для зміни планування приміщень першого поверху і підвального приміщення будинку, що призвело до погіршення технічного стану стін та інженерних комунікацій, провели роботи, пов`язані з реконструкцією димоходів будинку та трубопроводів, тощо.

Вважає, що ОСОБА_7 протиправно, а саме без згоди позивачки допустив до користування будинком інших осіб. Отже стверджує, що відповідачі: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також ОСОБА_7 , як власник, чинять перешкоди позиваці у користуванні будинком.

Додатково зазначила, що позивач дійсно набула право власності на частину будинку на підставі договору дарування квартири від 15.06.1999 року в якому вказано конкретний перелік приміщень, які перейшли у власність позивачки. Вважає, що вказаний в договорі перелік приміщень не має значення, позивач може користуватися всім будинком спільно з ОСОБА_7 . Не заперечує наявність рішення суду, на підставі якого було визначено порядок спільного користування спірним будинком між попередніми власниками. Однак вважає, що таке рішення не поширюється на сторін. Одночасно повідомила, що позивач не претендує на фактичне користування житловими приміщеннями першого поверху, які використовуються відповідачами. А також підтвердила, що їй не відомо фактів створення відповідачами перешкод у користуванні позивачкою житловими приміщенням другого поверху та приміщеннями загального користування.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві. Додатково вказала, що в спірному будинку, який належить ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності проживають батьки та бабця дружини з його згоди. Вважає, що порядок користування приміщеннями будинку було визначено рішенням суду у цивільній справі за участю попередніх співвласників та продовжує діяти згідно з законом. Крім цього, позивач набула в дар конкретні приміщення та не може претендувати на інші. Також, що перевагу над реєстраційними документами мають правовстановлюючі документи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо позову заперечила. Пояснила, що вона, її чоловік та мама проживають в приміщенні, яке належить її зятю з його згоди, жодної шкоди чи перешкод позивачу з моменту проживання (2017 р.) ніхто не чинить. При заміні замка хвіртки, який було викрадено, дублікат ключа невідкладно було надано позивачці. Також пояснила, що фактично визначено чіткий поділ будинку між співвласниками, який ніким не оспорюється. Родина позивачки використовує житлові приміщення другого поверху, а позивачі першого, сходи та інші нежитлові приміщення перебувають в спільному користуванні. Жодного майна належного відповідачам на прибудинковій території немає.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд ухвалює рішення про наступне.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу ОСОБА_7 .

Як вбачається із витягу з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, підставою для державної реєстрації спільної часткової власності на будинку за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 було свідоцтво про право на спадщину видане 19.06.2017 р., після смерті його діда ОСОБА_8 ,

Як зазначено у свідоцтві про право на спадщину за заповітом відповідно до рішення Червоноармійського районного народного суду м. Львова від 24.05.1984 року в його реальне користування, як спадкоємця переходять всі приміщення на 1 поверсі будинку, крім сходової клітки під літ.VIII/10,6 кв.м.; балкон, підвальні приміщення під літ. VI/22,2 кв.м. і ІV/7,5 кв.м. та половина горища з правої частини будинку, а також сарай літ «В». У спільному користуванні співвласників є: двір, частина сходової клітки під літ.І/2,1 кв.м., приміщенні під літ. ІІІ/0,9 кв.м., ІІ/5,0 кв.м., під літ. V/18,4 кв.м., під літ. ІХ/10,8 кв.м. і сходова клітка VІІІ/10,60 кв.м. Аналогічна інформація зазначено і у витязі (а.с.13)

ОСОБА_4 володіє будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 15.06.1999 року (а.с.110), у такому зазначено, що ОСОБА_4 прийняла в дар належну на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 . Квартира складається з трьох кімнат житловою площею 58,7 кв.м., коридору 7,0 кв.м., вбиральні 0,8 кв.м., ванної кімнати 3,1 кв.м., кухні 6.0 кв.м., балкону, загальна площа квартири 75,6 кв.м., кімнати в підвалі 16.7 кв.м., частини підвалу 7,3 кв.м., половини горища та гараж, що складає будинку.

Суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач вважає дії відповідачів, щодо користування житловим приміщенням, протиправними з тих підстав, що такі вчинені всупереч положенням передбаченими ст.358 ЦК України, а відповідачі чинять перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним позивачу майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до вимог ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як вбачається з встановлених в судовому засіданні обставин та долучених до матеріалів справи документів, позивачці ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_7 належать по частини будинку АДРЕСА_1 з визначенням наведених вище конкретних приміщень.

Крім цього, згідно рішення, що розглядав спір між попередніми власниками будинку, вбачається що таким визначено конкретний перелік приміщень, що перебувають в особистому та спільному користуванні сторін.

Вказані вище правовстановлюючі документи сторін відповідають розподілу визначеному у рішенні Червоноармійського районного народного суду м. Львові від 24.05.1984р.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач не вправі претендувати на інші приміщення ніж вказані у правовстановлюючих документах, та якими вона володіє на праві власності відповідно до договору дарування.

Відповідач ОСОБА_7 , як власник приміщень вправі надати їх в користування будь яким особам, зокрема і відповідачам, які як встановлено в судовому засіданні не чинять жодних перешкод в користуванні позивачкою приміщеннями, які вона отримала в порядку дарування.

Посилання позивачки на постанову Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі N?6-150015, а також на постанови Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі N?333/3048/16-ц та від 07 листопада 2019 року у справі N?570/1999/15-ц щодо застосування положення статті 358 ЦК України суд відхиляє в з наступних підстав.

Предметом даного спору не є вирішення спору щодо встановлення порядку володіння та користування майном, який вже є вирішений Червоноармійським районним народним судом у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про встановлення порядку користування будинковолодінням та земельною ділянкою.

За таких обставин, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що відповідачами не чиняться жодні перешкоди у користуванні житловим приміщенням позивачкою, слід прийти до обґрунтованого переконання про те, що законні права, свободи чи інтереси позивача внаслідок дій відповідача ОСОБА_7 та проживання інших відповідачів, порушені не були, і вказані обставини позивачем перед судом не доведено належними та допустимими доказами.

Таким чином, оскільки судом не встановлено порушень законних прав, свобод чи інтересів позивача у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-82, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

відмовити в задоволені позову ОСОБА_4 ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та виселення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 25 березня 2024 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Суддя Г.Б. Жовнір