ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/989/22 Номер провадження 22-ц/814/1941/24Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у режимі відеоконференції у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29 січня 2024 року (час ухвалення судового рішення з 11:34:14 до 14:48:24; дата виготовлення повного текста судового рішення 02 лютого 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання за одним з подружжя права власності на нерухоме майно та прав і обов`язків позичальника за кредитним договором, іпотекодавця за іпотечним договором в порядку поділу спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким у порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею права та обов`язки сторони за договором про споживчий кредит №328/0173 від 04.06.2021 та за іпотечним договором № 328/0173/1, посвідченим 04.06.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. за реєстровим № 939, які укладені між ОСОБА_2 і АТ «Державний ощадний банк України» особі Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»;

- судові витрати покласти на АТ «Ощадбанк».

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 02.09.2011 вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 , у якому вони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.06.2021 року між ОСОБА_2 і АТ «Ощадбанк» за її згодою укладено договір про споживчий кредит № 328/0173 на придбання нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира придбана 04.06.2021 на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палевою О.М. за реєстровим № 933, право власності на квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 .

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_2 і АТ «Ощадбанк» укладено іпотечний договір № 328/0173/1, посвідчений 04.06.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палевою О. М. за реєстровим № 939.

Позивачка і відповідач ОСОБА_2 не мають наміру продовжувати шлюбні відносини та вести спільне господарство, вони звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу. На день звернення до суду з цією позовною заявою рішення у справі № 646/7528/21 про розірвання шлюбу не прийнято.

Між подружжям ОСОБА_4 досягнуто згоди щодо місця проживання спільної доньки, визначено порядок здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, договір про що посвідчений 10.11.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н. В. за реєстровим № 5578.

Подружжям Ушаковими досягнуто згоди щодо поділу майна, набутого під час шлюбу, яке є спільною сумісною власністю, зокрема, квартира АДРЕСА_1 перейде в особисту приватну власність ОСОБА_1 ; обов`язки позичальника за кредитним договором та іпотекодавця за іпотечним договором буде переведено на ОСОБА_1 ..

Проте АТ «Ощадбанк» відмовив у наданні згоди на поділ майна.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 29 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини за кожним на квартиру АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках по 1/2 частці за зобов`язаннями у договорі про споживчий кредит № 328/0173 від 04.06.2021 року та іпотечному договорі № 328/0173/1, які укладені між ОСОБА_2 і Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 837,7 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду у частині задоволених вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, визнання за нею прав та обов`язків за кредитним договором і договором іпотеки скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у позові.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що рішення суду першої інстанції порушує права банка як кредитора та іпотекодержателя, оскільки суд вийшов за межі позовних вимог і своїм рішенням спонукає банк без його згоди до відносин із ОСОБА_1

Звертається увага, що боржник у зобов`язанні може бути замінений лише за згодою кредитора (ст.520 ЦК України).

Аналогічним чином суд порушив вимоги ЗУ «Про іпотеку», згідно яких заміна іпотекодавця допускається лише за згодою іпотекодержателя (ст.5, ст.9).

Підкреслюється, що права та обов`язки подружжя є солідарними, поділ спільного майна не може використовуватися для уникнення сплати заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.09.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 1273 та видано Свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 (а.с.8).

У шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 08.12.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис 1695 (а.с.9).

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 23.03.2023 заява ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя у порядку ст. 293 ЦПК України задоволена. Шлюб, зареєстрований 02 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до Свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_3 , виданого 02.09.2011 року, актовий запис № 1273, розірвано.

04.06.2021 року між ОСОБА_2 (позичальник) та АТ «Ощадбанк» укладено Договір про споживчий кредит № 328/0173, згідно з п.п. 2.1, 2.2 якого Банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 607 810,00 грн строком на 120 міс., з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 03.06.2031 року на придбання нерухомості за договором купівлі-продажу, а позичальник зобов`язався повернути в передбачені кредитним договором строки, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених кредитом (а.с.13-22).

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 04.06.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палевою О. М. за реєстровим № 933 ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.31-32), право власності на квартиру 04.06.2021 року зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.33).

04.06.2021 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір № 328/0173/1, посвідчений 04.06.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палевою О. М. за реєстровим № 939. За умовами Іпотечного договору ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.23-30).

Згідно з п. 6.4.13 Іпотечний договір ОСОБА_2 укладений в інтересах сім`ї іпотекодавця і одержане за цим договором буде використане на її потреби. Іпотечний договір укладений за згодою дружини, про що ОСОБА_1 подано письмову заяву (а.с.119).

01.11.2022 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено Додатковий договір № 1 до Договору про споживчий кредит (на придбання нерухомості) № 328/0173 від 04.06.2021 року, яким оформлено реструктуризацію кредитного договору.

Факт перебування майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , зобов`язання за Кредитним договором та Іпотечним договором від 04.06.2021 року у спільній сумісній власності сторонами не оспорюється.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира, зобов`язання за кредитним та іпотечним договорами належить ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу саме в порядку поділу сумісної власності подружжя, отже їх частки є рівними.

Доказів того, що вказане майно є особистою приватною власністю ОСОБА_1 не надано.

Оскільки у межах цього спору вирішується питання поділу спільного майна подружжя, то АТ «Ощадбанк» не є належним відповідачем у справі, отже у задоволенні позовних вимог до АТ «Ощадбанк» слід відмовити.

Рішення суду оскаржується банком з тих мотивів, що визнання за кожним із подружжя права на придбаної (іпотечної) квартири, а також поділ у рівних частках прав та обов`язків між подружжям за кредитним та іпотечним договорами порушує права банка.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням наведених вимог закону.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі відсутності між подружжям шлюбного договору, правовий режим їхнього майна визначається положеннями сімейного законодавства, згідно з яким подружжя не може односторонньо змінювати встановлений законом правовий режим на власний розсуд. Проте подружжя не позбавлене права вчиняти будь-які дії щодо придбаного за час шлюбу майна, у тому числі і поділити його між собою у будь-яких частках. Головним принципом прав подружжя на майно є принцип спільності всього майна, набутого за час шлюбу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року (справа № 638/18231/15-ц) дійшла висновку, що «правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї» (пункт 61).

У постанові ВС від 18 січня 2023 року (справа № 359/441/20) викладені такі висновки щодо визначення часток подружжя у майні, яке придбано за кредитні кошти і перебуває в іпотеці.

«Положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі № 752/8858/18 (провадження № 61-14281св21), від 24 лютого 2021 року у справі № 311/491/18 (провадження № 61-4637св19), від 08 липня 2019 року у справі № 522/17048/15-ц (провадження № 61-33246св18).

За таких обставин висновки апеляційного суду про те, що майно, поділене між сторонами, є предметом іпотеки та впливає на права і обов`язки банку, є необґрунтованими і спростовуються змістом положень статті 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому самому обсязі і на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Отже, перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнання права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки.

Висновки апеляційного суду про те, що рішенням першої інстанції порушено права АТ «Райффайзен Банк Аваль» є безпідставними, оскільки після визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку спірної квартири іпотека не припинилася, позивач набув статусу іпотекодавця і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року у справі № 522/26382/15 (провадження № 61-8100св21) суд касаційної інстанції вказав, що перебування спірного майна в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 201/6412/17 (провадження № 61-27532св18), від 04 листопада 2020 року у справі № 304/260/19 (провадження № 61-7979св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 2-4481/08 (провадження № 61-843св19), від 19 травня 2021 року у справі № 753/4368/13-ц (провадження № 61-13169св20), від 21 грудня 2021 року у справі № 640/12604/16-ц (провадження № 61-803св21).»

У постанові ОП КЦС ВС від 03 липня 2023 року (справа № 523/8641/15) викладені подібні висновки щодо можливості визначення часток подружжя у спільному сумісному майні, яке є предметом іпотеки.

«У справі, яка переглядається, у разі визначення часток у спільній сумісній власності за рішенням суду за позовом одного із подружжя (співвласника) спільна сумісна власність подружжя припинена шляхом перетворення у спільну часткову власність. Тобто колишнє подружжя залишаються співвласниками майна, що є частковою спільною власністю, право власності до іншої особи не перейшло, а змінено вид спільної власності.

У разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. Рішення суду про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, є підставою для внесення до державного реєстру запису про те, що така особа є співіпотекодавцем.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

…

Наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, зазначені у статті 23 Закону України «Про іпотеку», виникають лише у разі зміни суб`єкта права власності (особи власника). Оскільки внаслідок поділу спільної сумісної власності, як у цій справі, зміни власника (переходу права власності) не відбулося, а спільна сумісна власність трансформувалася у спільну часткову власність тих самих співвласників, тому відсутні підстави для застосування статті 23 Закону України «Про іпотеку».»

Отже, за змістом ст.60, ст.63, ст.65 СК України, ст.23 ЗУ «Про іпотеку» кредитні кошти є об`єктом спільної сумісної власності, тому борг з їх повернення є спільним боргом подружжя.

При поділі майна подружжя шляхом визначення часток кожного із подружжя на майно, придбане за кредитні кошти, відбувається зміна режиму права спільної власності - зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність.

Відповідно, у кредитних та в іпотечних зобов`язаннях відбувається не заміна боржника у розумінні приписів ст.520 ЦК України, на яку зроблено посилання в апеляційній скарзі, а солідарні боржники в силу закону трансформуються на часткових боржників.

З огляду на презумпцію спільності майна подружжя і його боргових зобов`язань, а також недоведеність обставин належності спірного майна і, відповідно боргових зобов`язань позивачці, часткове задоволення позову у цій справі шляхом визнання за кожним із подружжя рівних часток у справі власності на спірну квартиру і у боргових зобов`язаннях не є виходом за межі заявлених вимог.

Окрім того, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з рішенням суду погодилися (не оскаржили), а Банк в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих доводів щодо порушенням його прав як кредитора.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України, дав правильну оцінку наданим у справу доказам і зробив правильний висновок по суті спору, навівши обґрунтовані мотиви такого висновку.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов