Справа № 462/4449/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2024 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Мруць І. С.,

за участю секретаря судового засідання -Шостак К.Р.

справа №462/4449/23

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,

встановив:

позивач через систему «Електронний суд» звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_3 , у якому просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 323 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 592.01 грн., 858.55 грн. судового збору, 4 000 грн. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.08.2020 року Залізничним районним судом м. Львова у порядку регресу стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 3500 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. ОСОБА_1 звернувся до відділу ДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження. Приватним виконавцем 02.06.2022 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у справі 462/2905/20. Просить, відповідно до положень ст.625 ЦК України, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати та 3% річних від простроченої суми боргу, за весь час прострочення. Також просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

12 липня 2023 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху та в подальшому недоліки усунено.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом неодноразового направлення поштової рекомендованої кореспонденції за зареєстрованим місцем його проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади.

14.08.2023 року позивач подав додаткові пояснення по справі. У поясненнях зазначив, що виникнення грошового зобов`язання мало початок з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження у справі 17.06.2020 року до дня винесення постанови про закінчення виконавчого провадження - 01.06.2022 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог п. п. 8, 9 ч. 2ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

За частинами 1, 5, 6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 серпня 2020 року позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок збитків в порядку регресу в розмірі 3500,00грн., витрати за оплату судового збору в розмірі 840грн.80 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. (а.с.4-5).

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень дане рішення суду набрало законної сили 21.09.2020 року.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Вказані обставини сторонами по справі не заперечуються.

02.06.2022 року Постановою державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_3 закрито виконавче провадження за виконавчим листом 462/2905/20 виданого 20.10.2020 року у зв`язку з погашенням заборгованості за виконавчим документом. (а.с. 7)

Довідкою від 09.06.2023 року №1655 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 підтверджено виконання рішення суду від 19.08.2020 року по справі 462/2905/20. (а.с. 8)

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат. Вказані кошти позивачем нараховано у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 збитків в порядку регресу у розмірі 3500 грн. та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Крім того, Велика палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року, у справі № 686/21962/15-ц відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у: Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Враховуючи наведене, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Таким чином, оскільки відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 серпня 2020 року про стягнення з відповідача на користь позивача збитків в порядку регресу, з огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Разом з тим, твердження позивача, що виникнення грошового зобов`язання мало початок з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження у справі 17.06.2020 року до дня винесення постанови про закінчення виконавчого провадження - 01.06.2022 року, не відповідає матеріалам справи.

Оскільки позивач просить стягнути з відповідача кошти за невиконання грошового зобов`язання у зв`язку з невиконанням рішення суду, нарахування 3% річних та інфляційних витрат, здійснено на суму 5500 грн., яка включає 3500 грн. збитки в порядку регресу та 2000 грн витрат на правничу допомогу, які були стягнуті за рішенням суду від 19.08.2020 р., таким чином, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 16.05.2018 року, у справі № 686/21962/15-ц, початок періоду виникнення грошового зобов`язання слід рахувати з дати набрання рішенням суду законної сили, тобто з 21.09.2020 року.

Постановою Державного виконавця про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3 від 02.06.2022 р. встановлено, що відповідно до Розпорядження НОМЕР_3 від 31.05.2022 року заборгованість за виконавчим документом погашена. (а.с. 7)

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних витрат, в період з 21.09.2020 року по 31.05.2022 року, а саме 1613.55 грн. - інфляційних витрат, 279.24 грн. 3% річних.

Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та вказаного роз`яснення, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 858.88 грн. (а.с. 28) розділяється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 848.59 грн. (98,84 % від 858.88 грн.) судового збору.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2019 року між адвокатом Самойленком П.М. та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги №30/01/19. Згідно додаткової угоди №82 від 13.03.2023 року надана правова допомога у справі, пов`язаною з стягненням з ОСОБА_3 суми інфляційних втрат та трьох процентів річних, гонорар за надані послуги становить 4000 грн. Відповідно до Акту здачі -приймання робіт від 13.03.2023 року загальна вартість робіт (наданих послуг) становить 3300 грн. (а.с. 11-13)

Згідно платіжної інструкції №P24AP24A946765033D1198 позивачем сплачено 4000 грн. за наданні послуги правової допомоги згідно договору. (а.с.14)

Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, а саме: 493.49 грн. (57,48 % від 858.88 грн.) судового збору, 4000 грн. за наданні послуги правової допомоги.

На підставі ст.12, 13, 76-78, 81, 133, 141, 258-259, 264-265, 274-279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 3% річних в розмірі 279 (двісті сімдесят дев`ять) гривень 24 копійки та інфляційні втрати в розмірі 1613 (одна тисяча шістсот тринадцять гривень) 55 копійок, а всього 1892 (одна тисяча вісімсот дев`яносто дві) гривні 79 копійок, за період з 21.09.2020 року по 31.05.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: 848 (вісімсот сорок вісім) гривень 59 копійок сплаченого судового збору, 4000 (чотири тисячі) гривень - за надані послуги правової допомоги.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

Судове рішення складено 03 січня 2024 року.

Суддя: І.С. Мруць