Справа № 541/87/24
Номер провадження 2/541/289/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 квітня 2024 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника органу опіки та піклування - Дороганя М.В.,

розглянувши в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів, третя особа - Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, як орган опіки та піклування,

встановив :

04 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначала, що від шлюбу із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею. Відповідач з моменту розірвання шлюбу не проявляє жодного інтересу до дитини, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться її життям, станом здоров`я, розвитком, зв`язку з дитиною не підтримує, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Станом на 08.11.2023 у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 08.11.2023 р. складає 56035,29 грн. У зв`язку з вищевикладеним позивачка просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки та змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Миргородського міськрайонного суду від 01.12.2017 та стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 17 січня 2024 року відкрито загальне провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с.41).

Ухвалою суду від 04 березня 2024 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади. Причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи клопотань про розгляд справи у його відсутність або перенесення розгляду. Відзив на позовну заяву не направив (а.с. 46,47,54-56).

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 16.04.2024 про проведення заочного розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та представника органу опіки та піклування, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 16).

У Нікопольському відділі державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває на виконанні виконавчий лист № 2/541/1139/2017 виданий 27.12.2017 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.01.2018 (а.с.24-25).

Згідно інформації наданої Нікопольським відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 08.11.2023 станом на 08.11.2023 у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 08.11.2023 за період з 17.10.2017 по 31.10.2023 становить 56035,29 грн (а.с.20).

Відповідно до акту обстеження умов проживання за місцем проживання дитини від 23 листопада 2023 року на момент обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . для дитини створені всі необхідні умови для життя та розвитку, виділено зони для гри та відпочинку. Мати відповідально ставиться до виховання та навчання дитини (а.с.18).

Згідно інформації Амбулаторії «Ваш Лікар» від 07.12.2023 № 3, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спостерігається лікарем педіатром ОСОБА_5 з 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина вакцинована за віком, лабораторно обстежена. З батьком дитини лікар не знайомий. Для проведення профілактичних оглядів, планових щеплень, лабораторного обстеження та з приводу захворювання на прийоми дитину приводить мама ОСОБА_1 (а.с.19).

У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миргородської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 15 лютого 2024 року зазначено, що виконавчий комітет Миргородської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 49).

За змістом ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

У відповідності зі ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати , батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року).

У відповідності з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до положень частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Участі у вихованні, лікуванні не приймає, не турбується про здоров`я дитини, не виявляє у відношенні до неї батьківської турботи, що дійсно вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками в розумінні законодавчих положень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню.

В задоволенні позову в частині зміни способу стягнення аліментів визначеного рішенням Миргородського міськрайонного суду від 01.12.2017 суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України та ст. 192 СК України не надано будь - яких доказів зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, наявності чи перебування на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб та інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому враховуючи часткове задоволення позову, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165, 180-182,192 СК України суд,

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів, третя особа - Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, як орган опіки та піклування- задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_2 , стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні позовної вимоги про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_3 судові витрати в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 квітня 2024 року.

Суддя О. А. Городівський