№ 201/689/22
провадження 2з/201/74/2024
У Х В А Л А

28 березня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Могиліною Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання представника відповідача про витребування, забезпечення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 06 грудня 2021 року разом з іншими позивачами звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Ідея банк» про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги змінювалися (заявлялися трьома позивачами окремо і мають різні справи), доповнювалися і уточнювалися. Справа по суті не слухалася, виносилися ухвали, розглядаються клопотання, спір по суті не вирішено.

Представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про витребування, забезпечення доказів, в якому ставилося питання про витребування у позивача ОСОБА_1 копії довіреностей на представника ОСОБА_2 , що, на думку цього представника стосуються розгляду цієї цивільної справи і потрібно для доказу спростування позовних вимог, розгляду справи, оскільки отримати їх (вказані документи) відповідач або його представник не можуть.

Відповідно ст. 84 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Відповідно до ст. 118 ЦПК України заява про витребування, забезпечення доказів розглядається протягом п`яти днів з дня її надходження з повідомленням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов`язковою.

З`ясувавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи та заяви про витребування доказів, суд вважає необхідним в задоволенні клопотання відмовити з огляду на наступне.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання представника АТ «Ідея Банк». Свої заперечення мотивував тим, що оригінал нотаріально посвідченої довіреності Шевченко А.І. від 10 вересня 2021 року на представлення його інтересів у АТ «ІдеяБанк» з усіма без обмежень правами його сином, ОСОБА_2 , він надав суду 26 березня 2024 року під час судового засідання. Інші дві довіреності посвідчувалися керівником відділення АТ «Ідея Банк» Бульба В.С. відповідно до його повноважень, який пояснив позивачу, що оригінал довіреності завжди зберігається у відділені банку для перевірки повноважень представників вкладників та надав йому тільки копію довіреності. Тому відповідач не може витребувати у позивача те, що повинно зберігатися у самому банку.

В матеріалах цієї справи міститься відзив АТ «Ідея Банк» з додатком до відзиву «Порядок оформлення та обслуговування клієнтів АТ «Ідея Банк» через повірених» у якому зазначено наступне у Розділі 2 «Основні вимоги до довіреності»: «1.3 Працівники, котрі залучені до проведення згаданих операцій: Начальник-керівник відділення Банку, що використовує контрольні функції на відділенні. «2.1. .. про вчинення окремих або всіх правочинів…». «2.2 Довіреність є письмовим документом.». «2.3 Форма довіреності повинна відповідати формі, згідно якої, відповідно до закону має вчинятися правочин, на вчинення якого надано повноваження.». «2.4 Довіреність може бути посвідчена нотаріально органами нотаріату України, а також інших держав, з якими Україна підтримує дипломатичні відносини.». «2.10 Банк допускає представників для вчинення правочинів від імені клієнтів виключно на підставі довіреностей: посвідчених відповідальною особою Банку у встановленому порядку».

Крім того, законом не передбачено право чи обов`язок суду збирати і надавати в справу докази на підтвердження позиції чи вимогу будь-якої сторони, частина витребуваних документів матеріалах справи вже є (наданих при подачі позову /копії договорів, довіреностей, листування, квитанції, свідоцтва та інш./ і вже витребуваних та оглянутих судом оригінал довіреності, закордонного паспорту позивача), не зазначено в законі і можливість забезпечення та витребування доказів саме для проведення певних процесуальних дій, також у заяві не зазначено обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами та з якою метою потрібно їх забезпечити, а тому з урахуванням вище викладених обставин не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на вимогах свого клопотання, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. Не вказано також для чого потрібно в такому порядку витребувати вказані документи (тільки огляд, чи і долучення, дослідження чи інш. /для чого?/), невідомо кому потрібно ці матеріали можливо для проведення експертизи, але клопотання таке не заявлене (та в якому вигляді потрібно витребовувати інформацію /для чого саме в такому вигляді/), про що вони будуть свідчити.

Вирішення питань заявленого клопотання можливе і без окремого забезпечення доказів шляхом дослідження матеріалів справи в передбаченому законом порядку. З врахуванням вищезазначеного клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню.

Судом в цьому складі справа ще не розглядається по суті, пояснення сторони не давали, матеріали справи не досліджені, перевірка доказів не проведена, клопотання розглянуто не всі, інших доказів на підтримку клопотання не надано.

Суду до цього клопотання надано докази того, що вказаний відповідач або його представник зверталися до вказаних осіб (банку, позивача, інш.) стосовно надання названих матеріалів чи документів, але немає доказів того, що неможливо надання вказаних в клопотанні доказів.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

При таких обставинах суд вважає не можливим задоволення клопотання в такому вигляді про забезпечення, витребування доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84, 116-118, 182, 200, 222, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача про забезпечення, витребування доказів шляхом витребування у позивача ОСОБА_1 копії довіреностей на представника ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 28 березня 2023 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -