Провадження № 2/161/664/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2023 року представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Плебанович Андрій Сергійович звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування.

Позов обґрунтовує тим, що 05 липня 2022 року між ОСОБА_1 та ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна"було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.10930714, який складається з Акцепту індивідуальна частина, та Оферти публічна частина № 002 від 19.12.2021 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України пов`язані з володінням,користуванням та розпорядженням зазначеним в акцепті транспортним засобом та додатковим обладнання,встановленим на ньому. Застрахованим транспортним засобом відповідно до вказаного договору є транспортний засіб марки «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 . Страхова сума транспортного засобу становить 400 865 грн.

20 липня 2022 року близько 08:10 год водій транспортного засобу «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 припаркувала транспортний засіб біля приміщення КП «Луцька міська клінічна лікарня», що знаходиться за адресою: м. Луцьк, просп.. Відродження, 13 та пішла на роботу. В подальшому, того ж дня близько 15:00 год. виявила на вищевказаному транспортному засобі пошкодження з правої сторони автомобіля. Інших транспортних засобів, які могли бути причетні до даної пригоди, встановлено не було. ОСОБА_2 одразу повідомила працівників поліції про подію, які в свою чергу засвідчили дану дорожньо-транспортну пригоду та залишення місця події, невстановленим транспортним засобом, даний факт був зафіксований в журналі ЄО УПП у Волинській області ДПП від 20.07.2022 року № 2533. 20 липня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" із заявою про настання випадку, що має ознаки страхового. 26.07.2022 року ОСОБА_1 за попереднім погодженням з менеджерами Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернувся до «авторизованої майстерні», а саме, до ПП ОСОБА_3 , де працівниками було оглянуто транспортний засіб та складено рахунок фактуру № 260722/2 від 26 липня 2022 року на транспортний засіб марки «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно переліку виконаних робіт та запасних частин, сума до сплати склала 105 074,65 грн.

Листом від 19.08.2022 року № 832-37 з департаменту обслуговування збитків СК «ПЗУ Україна» ОСОБА_1 повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав подання ОСОБА_2 неправдивих відомостей про обставини страхового випадку, оскільки відповідно до висновку транспортно трасологічного дослідження механізму та обставин пошкодження автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 № 051-22 від 05 серпня 2022 року , утворення комплексу механічних пошкоджень правого борту автомобіля «Renault Kadjar» не могло статися за заявленими обставинами їх утворення, а саме, при нерухомому стані автомобіля та виключно без відому водія автомобіля, враховуючи масштабність, динамічність та інтенсивність утворення механічних пошкоджень на зовнішніх деталях правої частини автомобіля.

15 серпня 2022 року, не погоджуючись з висновком експерта № 051-22 від 05 серпня 2022 року, водій ОСОБА_2 , оскільки вона була безпосереднім учасником пригоди, звернулась із заявою до Волинського відділення Львівського НДІСЕ МЮ України, щодо проведення судової інженерно-транспортної експертизи. Висновком інженерно-транспортної експертизи № 2729 від 08 листопада 2022 року підтверджено відомості ОСОБА_2 та механізм отримання механічних ушкоджень транспортного засобу «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 . 09 листопада 2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся з листом, щодо перегляду суми збитків та наданням висновку експерта № 2729 від 08 листопада 2022 року по страховій справі № 20233. Однак, листом від 01 грудня 2022 року ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", посилаючись на висновок експерта № 051-22 від 05 серпня 2022 року, не взявши до уваги висновок експерта № 2729 від 08 листопада 2022 року, наданий водієм ОСОБА_2 , повідомили, що у страхової компанії відсутні підстави для перегляду рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та відповідно виплати страхового відшкодування у даній страховій справі.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає, що висновок страхової компанії про те, що позивач надав неправдиві відомості є припущеннями, а рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав надання неправдивих відомостей про факт події з застрахованим транспортним засобом не відповідає приписам закону. До того ж позивач одразу після дорожньо-транспортної пригоди вжив усіх заходів фіксування порушення, вчасно повідомив страховика про страховий випадок.

Враховуючи, що безпідставна відмова страховика від виплати належного позивачу страхового відшкодування заподіяла останньому моральну шкоду, що виразилась у істотній вимушеній зміні способу життя позивача, а саме, позивач ОСОБА_1 в силу своєї зайнятості,постійної роботи, ведення домашнього господарства, обмежений у швидкому пересуванні своїм власним транспортним засобом, який пошкоджений і рух на ньому утруднюється. Тому ОСОБА_1 змушений користуватись громадським транспортом, таксі. що призводить до незручностей, душевних страждань, погіршення ефективності господарювання сімейними справами, за рахунок зменшення для цих питань часу, через довго тривалість дрозду до роботи та повернення з роботи.

Також, оскільки всі необхідні документи та транспортний засіб, для з`ясування обставин страхового випадку надані 20.07.2022 року, відповідно до п.10.2 Оферти Договору, датою настання обов`язку відповідача здійснити на користь позивача страхове відшкодування є 10.08.2022 року. Згідно п.9.5.5. Оферти Договору при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений Договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну сплату страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику/вигодо набувачу пені у розмірі 0,01 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше річної подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період прострочення. Отже, в даному випадку сума простроченого платежу становить 3 885 грн. ( розрахунок за формулою: (105 074,65х0,01%)х370 днів). Крім того з посилання на ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути на користь позивача ОСОБА_1 інфляційне збільшення суми боргу за період прострочення виконання зобов`язання за період з 10 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року у розмірі 11 886,83 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 10 серпня 2022 року по 14 серпня 2023 року у розмірі 3 195,42 грн.

На підставі вищевикладеного, представник позивача просить стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь позивача ОСОБА_1 страхове відшкодування на загальну суму 188 571 ,91 грн., що включає в себе: вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 105 074,65 грн., інфляційне збільшення суми боргу за період прострочення виконання зобов`язання у розмірі 11 886,83 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 3 195,42 грн., суму простроченого платежу за кожний день прострочення у розмірі 3 885 гривень, понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь позивача ОСОБА_2 страхове відшкодування на витрати пов`язані із проведенням експертизи, у розмірі 4 530,48 грн.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.

Ухвалою від 17 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 03 жовтння 2023 року, 15:00 год.

Ухвалою від 03 жовтня 2023 року у вказаній цивільній справі постановлено призначити судову транспортно-трасологічну експертизу та на час проведення експертизи провадження в справі зупинено.

Ухвалою від 19 грудня 2023 року поновлено провадження у дані справі та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 24 січня 2024 року суд ухвалив закінчити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

07 вересня 2023 року від представника відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" Усенка А.М. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача вказує, що з метою з`ясування причин та обставин настання пошкоджень застрахованого автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , керуючись положеннями п.9.4.3 Оферти договору страхування, ПрАТ"Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулось до експерта. Висновком експерта № 051-22 від 05 серпня 2022 року встановлено, що утворення комплексу механічних пошкоджень правого борту автомобіля «Renault Kadjar» не могло статися за заявленими водієм ОСОБА_2 , обставинами пригоди, а саме, при нерухомому стані автомобіля та виключно без відому водія автомобіля, враховуючи масштабність, динамічність та інтенсивність утворення механічних пошкоджень на зовнішніх деталях правої частини автомобіля. Вважає,що висновок № 2729 від 08.11.2022 року , наданий позивачами, не є достовірним доказом,а містить лише висновок про найпростіший механізм утворення пошкодження автомобіля, а не об`єктивний висновок, із аналізом реально можливих варіантів виникнення пошкоджень на авто, для з`ясування питань про достовірну причину виникнення пошкоджень на транспортному засобі «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 . Щодо вимог про стягнення нарахування пені,інфляційних втрат та трьох відсотків річних вважає, що такі підлягають до задоволення, оскільки є безпідставними,адже підстави для виплати страхового відшкодування по заявленому випадку відсутні. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди також вважає їх безпідставними і необґрунтованими, оскільки в даному випадку потрібно виходити з того, що між сторонами існують договірні відносини,які врегульовані спеціальним законом «Про страхування» та Цивільним кодексом України, норми ст. ст. 625.992 якого не передбачають такого виду відповідальності страховика,як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах в укладеному договорі страхування сторони не передбачили.

Від представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Плебановича А.С. надійшла заява, у якій розгляд справи просить проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Від позивача ОСОБА_2 надійшла заява, у якій просить розгляд справи просить проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи, що від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій висловлена позиція сторони відповідача щодо даного спору, також в ході розгляду справи, суд заслуховував пояснення представника відповідача, суд вважає можливим розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 05 липня 2022 року між ОСОБА_1 та ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна"було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.10930714, який складається з Акцепту індивідуальна частина, та Оферти публічна частина № 002 від 19.12.2021 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України пов`язані з володінням,користуванням та розпорядженням зазначеним в акцепті транспортним засобом та додатковим обладнання,встановленим на ньому. Застрахованим транспортним засобом відповідно до вказаного договору є транспортний засіб марки «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 . Страхова сума транспортного засобу становить 400 865 грн., строк дії договору з 07.07.2022 року по 06.07.2023 року (а.с.11-31).

20 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" із заявою про настання 20.07.2022 року о 15:00 год. події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с.64-65).

За фактом пошкодження автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 .з місяця події водій ОСОБА_2 повідомила органи Національної поліції про пошкодження транспортного засобу.

З пояснень до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви про страхове відшкодування від 20.07.2022 року вбачається. що ОСОБА_4 повідомила, що 20.07.2022 року залишила машину на внутрішній парковці поліклініки № 2,за адресою: м. Луцьк. просп.. Відродження,1. Повернувшись з місця роботи в період часу 14:45 год 15:00 год зауважила пошкодження автомобіля, а саме, пошкодження передньої та задньої дверки справа; заднього бампера справа та ушкодження лакодверного покриття. Страхову компанію повідомила за номером 311. На місце події викликала працівників поліції (а.с.66).

З листа УПП у Волинській області за № 65566/41/17/03-22 вбачається, що за результатами звернення на спецлінію «102»,яке зареєстроване в журналі ЄО УПП у Волинській області ДПП від 20.07.2022 року № 2531 встановлено, що 20.07.2022 року на пр. Відродження,13, що у м. Луцьку,виявлено пошкодження на автомобілі марки «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 ,іншого учасника,який міг бути причетний до вказаної події на місці не було. По даному факту співробітниками відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод УПП у Волинській області ДПП проведено ряд заходів по встановленню водія та транспортного засобу,який міг бути причетний до вказаної події та місце пригоди залишив. На даний час встановити особу водія та транспортний засіб,який був причетний до вищевказаної події не виявилось можливим (а.с.32).

З листа УПП у Волинській області від 19.08.2022 року № с-327/41/17/01-2022 вбачається, що співробітниками відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП у Волинській області ДПП розглянуто матеріали дорожньо-транспортної пригоди,яка мала місце 20.07.2022 року в період часу з 08:10 год. до 15:00 год поблизу будинку № 13 на пр. Відрождення, що в м. Луцьку по факту пошкодження автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 . В ході перегляду відео з камер відеоспостереження «Безпечне місто» по маршруту руху автомобіля марки «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 встановлено, що на перехресті вулиць Чорновола - Липинського, що в м. Луцьку 20.07.2022 року о 08:06 год механічні пошкодження на автомобілі відсутні. На ділянці від перехрестя вулиць Чорновола - Липинського, що в м. Луцьку до пр. Відродження,13 камер зовнішнього відеоспостереження не виявлено. На даний час проводяться заходи по встановленню особи водія та марки транспортного засобу, який міг скоїти дорожньо-транспортну пригоду та місце пригоди залишив (а.с. 33).

Листом від 19 серпня 2022 року за № 832-31, директор департаменту обслуговування збитків ПрАТ СК «ПЗУ Україна» Руліківський О. повідомив, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна», розглянувши матеріали справи відносно події, яка,відповідно до заяви про настання випадку, що має ознаки страхового,мала місце 20.07.2022 року з транспортним засобом «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , зазначає наступне. Зазначений автомобіль був застрахований у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.10930714, який складається з Акцепту індивідуальна частина, та Оферти публічна частина № 002 від 19.12.2021 року. Судовим експертом Автономовим М.В. було складено висновок експерта № 051-22 за результатами транспортно-трасологічного дослідження механізму та обставин пошкодження автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 . У висновку безпосередньо зазначено, що утворення комплексу механічних пошкоджень правого борту автомобіля «Renault Kadjar» не могло статися за заявленими обставинами їх утворення, а саме, при нерухомому стані автомобіля та виключно без відому водія автомобіля, враховуючи масштабність, динамічність та інтенсивність утворення механічних пошкоджень на зовнішніх деталях правої частини автомобіля. У висновку зазначено «Утворення комплексу механічних пошкоджень правого борту автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , не могло статися за заявленими водієм ОСОБА_2 обставинами пригоди, а саме, при нерухомому положенні зазначеного вище автомобіля «Renault Kadjar», з причин вказаних у дослідницькій частині». Відповідно до розділу 13 Оферти договору страхування, п.13.1 підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є випадки, передбачені чинним законодавством України,Правилами страхування та цим договором, а також, п.13.1.3 подання страхувальником (або його довіреними особами/водіями/вигодо набувачем) свідомо неправдивих відомостей про застрахований ТЗ та/або про факт настання страхового випадку, а також зазначення страхувальником (його довіреними особами) неправдивих відомостей в Акцепті при укладенні договору страхування. У зв`язку із поданням неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» змушене відмовити у виплаті страхового відшкодування по заявленому випадку (а.с.68).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Відповідно до ст. 509 ЦК України договором є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 982 цього Кодексу істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Як передбачено статтею 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частині 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням статті 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страхування наземного транспортного засобу, згідно п. 6 ст. 6 Закону України «Про страхування» є видом добровільного страхування, саме тому страховик здійснює його у відповідності до Правил страхування.

Відповідно до ч.2 ст.8 вказаного Закону страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

У листі від 19 серпня 2022 року за № 832-31 відповідач зазначив про те, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку.

Зокрема, на підтвердження вказаних доводів відповідач у листі посилався на результати проведення транспортно-трасологічного дослідження механізму та обставин пошкодження автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до якого експерт, аналізуючи заявлені пошкодження та механізм їх спричинення, дійшов висновку, що утворення комплексу механічних пошкоджень правого борту автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , не могло статися за заявленими водієм ОСОБА_2 обставинами пригоди, а саме, при нерухомому положенні зазначеного вище автомобіля «Renault Kadjar».

Не погоджуючись з підставами відмови у виплаті страхового відшкодування позивач ОСОБА_2 , оскільки вона була безпосереднім учасником пригоди, звернулась із заявою до Волинського відділення Львівського НДІСЕ МЮ України, щодо проведення судової інженерно-транспортної експертизи. Висновком інженерно-транспортної експертизи № 2729 від 08 листопада 2022 року підтверджено відомості ОСОБА_2 та механізм отримання механічних ушкоджень транспортного засобу «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 .

03 жовтня 2023 року за клопотанням представника відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" Усенка Анатолія Миколайовича у даній справі призначено, судову транспортно-трасологічну експертизу, на вирішення експертів поставлено наступні питання:

1)Чи могли пошкодження транспортного засобу «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 , що мали місце 20 липня 2022 року, з технічної точки зору утворитись:

а) шляхом наїзду іншого транспортного засобу на не рухомий автомобіль «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 ?

б) Під час власного руху автомобіля «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 ,шляхом наїзду на інший транспортний засіб чи перешкоду?

Так, за результатами проведення експертом Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Кшановським С. судової інженерно-транспортної експертизи було складено Висновок від 14.12.2023 року № 4632-Е, відповідно до якого встановлено, що «пошкодження,розташовані на правій бічній частині транспортного засобу автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , що мали місце 20 липня 2022 року, з технічної точки зору могли утворитися як шляхом наїзду іншого транспортного засобу на нерухомий автомобіль «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 так і під час власного руху автомобіля «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом наїзду на інший транспортний засіб чи перешкоду.

Пошкодження на зовнішніх поверхнях колісних дисків автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , утворилися під час руху автомобіля при контактуванні з відносно твердими шорсткими перешкодами (найбільш ймовірно бордюр ними каменями і т.п.), при цьому слід зазначити, що пошкодження, розташовані на зовнішній частині диска заднього правого колеса не пов`язані із утворенням пошкоджень правої бічної сторони автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 ».

Відповідно до частини 1 статті 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Аналогічні підстави для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування містить стаття 26 Закону України «Про страхування».

З наведених положень вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Верховний Суд з урахуванням змісту ст.979 ЦК України та ст.16 Закону України «Про страхування» висловив усталену правову позицію щодо того, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку (постанови Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №755/18001/16-ц, від 29.07.2019 у справі №501/212/17, від 29.07.2020р. у справі №500/1286/17).

Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.03.2018 року у справі № 916/4613/15.

Таким чином, закон пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних документів страхувальником.

Як вбачається з матеріалів справи пошкодження транспортного засобу позивача є наслідком настання страхового випадку, а саме події, яка трапилася 20.07.2022 року, про що позивачем було у встановленому порядку та з дотриманням визначених Договором страхування строків повідомлено страховика, що не заперечується відповідачем.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов Договору страхування сприяв проведенню, визначених таким договором процедур, та збору необхідної інформації для забезпечення виплати страхового відшкодування.

Відповідно до розділу 13 Оферти договору страхування, п.13.1 підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є випадки, передбачені чинним законодавством України,Правилами страхування та цим договором, а також, п.13.1.3 подання страхувальником (або його довіреними особами/водіями/вигодо набувачем) свідомо неправдивих відомостей про застрахований ТЗ та/або про факт настання страхового випадку, а також зазначення страхувальником (його довіреними особами) неправдивих відомостей в Акцепті при укладенні договору страхування.

Отже, з аналізу наведених умов Договору страхування вбачається, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є, зокрема, повідомлення страхувальником страховику свідомо неправдивих відомостей про обставини страхового випадку або про факт настання страхового випадку.

Наразі, як вбачається з матеріалів справи та зазначалось вище, відмову у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування компанія відповідача обґрунтовано допущеними страхувальником порушеннями умов Договору страхування в частині: подання неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку, та при цьому в якості доказу на підтвердження подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку посилається на висновок експерта № 051-22 за результатами проведення транспортно-трасологічного дослідження механізму та обставин пошкодження автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до якого експерт, аналізуючи заявлені пошкодження та механізм їх спричинення, дійшов висновку, що утворення комплексу механічних пошкоджень правого борту автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , не могло статися за заявленими водієм ОСОБА_2 обставинами пригоди, а саме, при нерухомому положенні зазначеного вище автомобіля «Renault Kadjar».

В свою чергу, враховуючи заперечення проти наведених доводів відповідача, надані позивачем під час розгляду даного спору з посиланням на зміст Висновку Волинського відділення Львівського НДІСЕ МЮ України № 2729 від 08 листопада 2022 року, згідно якого підтверджено відомості водія ОСОБА_2 та механізм отримання механічних ушкоджень транспортного засобу «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , суд з метою встановлення дійсних обставин справи, факту наявності або відсутності страхового випадку та відповідно підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування має дослідити та надати належну оцінку Висновку за результатами проведення експертом Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Кшановським С. судової інженерно-транспортної експертизи від 14.12.2023 року № 4632-Е,за ухвалою суду від 03 жовтня 2023 року.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 102 Цивільного процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

У відповідності до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Отже надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, тоді як принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Водночас, судове пізнання завжди опосередковане оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.04.2020 року у справі №910/5300/17.

Так, ознайомившись зі змістом висновку судової інженерно-транспортної експертизи від 14.12.2023 року № 4632-Е,проведеної відповідно до ухвали суду від 03 жовтня 2023 року, докладним описом проведених досліджень та висновками з поставлених перед експертами питань судом встановлено відсутність будь-яких обставин, які б дозволяли стверджувати про подання позивачем неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку. Адже вказаним висновком встановлено, що «пошкодження,розташовані на правій бічній частині транспортного засобу автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , що мали місце 20 липня 2022 року, з технічної точки зору могли утворитися як шляхом наїзду іншого транспортного засобу на нерухомий автомобіль «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 так і під час власного руху автомобіля «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом наїзду на інший транспортний засіб чи перешкоду».

Наразі, з урахуванням предмету та підстав даного позову суд виходить, в першу чергу, з необхідності здійснення оцінки змісту наданого експертного висновку, зокрема, в частині дослідження експертами фактичних даних та обставин страхового випадку, а також враховуючи той факт, що експертом встановлено, що пошкодження,розташовані на правій бічній частині транспортного засобу автомобіля «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , що мали місце 20 липня 2022 року, могли утворитися шляхом наїзду іншого транспортного засобу.

Окрім цього суд має право оцінити вказане експертне дослідження як письмовий доказ, в обґрунтування обставин, на які посилається позивач , в сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Доказів повідомлення позивачем неправдивих відомостей щодо обставин події,яка мала місце 20 липня 2022 року, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 на парковці за адресою: м. Луцьк, просп.. Відродження,1, суду не надано,та в ході розгляду справи таких не здобуто.

Суд також вказує, що з урахуванням приписів частини шостої статті 81 ЦПК України, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

При цьому відповідно до положень ч.2, ч.3 ст.25 Закону України «Про страхування», у разі необхідності страховик може робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку; а підприємства, установи та організації мають обов`язок надсилати відповіді страховикам та запити про відомості, пов`язані із страховим випадком.

Разом з тим, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком.

Тобто, надання страхувальником неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості встановити, чи є ця подія страховим випадком.

При цьому, інших доказів на спростування висновку експерта від 14.12.2023 року № 4632-Е,проведеного за ухвалою суду від 03 жовтня 2023 року, відповідачем не надано.

Згідно з розділу 16.4 п.16.4.1, п.16.4.3 Договору (акцепт-індивідуальна частина) страховик має право перевірити інформацію,надану страхувальником (або його уповноваженими представниками, водіями,вигодо набувачами),а також виконання ними умов цього договору; з`ясовувати причини,обставини наслідки страхового випадку,перевіряти всі надані документи.

Проте таких дій відповідач не вчинив, не витребував документи, які вважав необхідними, від позивача, не зробив також і запитів до правоохоронних чи інших органів про відомості, пов`язані із страховим випадком, відповідно до положень ч. 2 ст. 25 Закону України «Про страхування».

Закон України «Про страхування» пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме із настанням страхового випадку, а не з наданням певних доказів страхувальником на підтвердження чи спростування обставин події страхового випадку. Всі сумніви щодо того, чи є подія страховим випадком, страховик має можливість підтвердити або ж спростувати, однак ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" не вчинило таких дій, формально відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування.

Вказані обставини дають суду підстави прийти до вмотивованого висновку про те, що відповідачем були вчинені дії, які призвели до порушення прав позивача на вчасне отримання страхового відшкодування за вищевказаним договором.

За таких обставин, за висновком суду, заявлена позивачем подія є страховим випадком, за яким відповідно до умов Договору страхування надається страхове покриття, а тому відмова страховика у виплаті страхового відшкодування є безпідставною та такою, що порушує право власника застрахованого транспортного засобу на отримання страхових виплат у зв`язку із настанням страхового випадку.

Суд також зазначає, що укладаючи Договір страхування сторони дійшли згоди стосовно умов та порядку виплати страхового відшкодування у разі настання страхового випадку, а також стосовно того, які саме документи необхідно надати страховику у разі настання страхового випадку та на підставі яких страховик має здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідно до глави 3 п.3.2.3 договору добровільного страхування № АМ.10930714 від 05 липня 2022 року (оферта публічна частина) страховим випадком може бути АК ІВП «АВТОКАСКО» інші випадкові події пошкодження та/або знищення застрахованого ТЗ та його ДО внаслідок «ПДТО» - протиправних дій третіх осіб,за винятком випадків, передбачених п.3.2.1 та п.п.3.2.3.4 Оферти.

Відповідно до п.п.7.1.3 п.7.1. договору (акцепт індивідуальна частина) до застрахованих випадків входить АК ІВП.

Враховуючи, що за укладеним сторонами договором добровільного страхування транспортний засіб належний позивачу ОСОБА_1 застрахований від ризиків, у тому числі внаслідок його пошкодження ( глава 3 п.3.2.3 оферти), а неможливість страховика встановити обставини події не виключає його здійснити виплату страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

При цьому за відсутності встановленого судом факту повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей стосовно обставин та причин настання випадку, який має ознаки страхового, суд вважає, що відповідач необґрунтовано відмовив у виплаті страхового відшкодування, чим порушив умови Договору страхування та право позивача на отримання страхового відшкодування.

Як вбачається з розрахунку-фактури № 260722/2 від 26 липня 2022 року внаслідок огляду пошкодженого транспортного засобу «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , було складено калькуляцію щодо вартості відновлювального ремонту, яка склала 105 074,65 грн. (а.с.37).

Підпунктом 7.5 п. 7 Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.10930714 від 05.07.2022 року передбачено варіант виплати страхового відшкодування «Неавторизована майстерня за вибором страховика».

Згідно відповіді Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на адвокатський запит адвоката Плебановича А.С. від 07.03.2024 року, в інтересах ОСОБА_1 по страховій справі № 20233 вбачається, що представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" вказує, що сума страхового відшкодування по даній страховій справі була розрахована у відповідності до умов Договору № АМ.10930714 від 05.07.2022 року.

Отже, розрахунок розміру страхового відшкодування відбувається на підставі попередньо погоджених із страховиком рахунків СТО,яку обрав страховик.

Заперечень щодо наявного в матеріалах справи розрахунку відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault Kadjar» д.н.з. НОМЕР_1 , стороною відповідача не надано.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 105 074,65 грн.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення інфляційного збільшення суми боргу за період прострочення виконання зобов`язання за період з 10 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року у розмірі 11 886,83 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 10 серпня 2022 року по 14 серпня 2023 року у розмірі 3 195,42 грн.,суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

За змістом статті 11 ЦК України підставами для виникнення грошових зобов`язань можуть бути різні юридичні факти. Грошові зобов`язання можуть виникати із договорів та інших правочинів, внаслідок завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди, у разі безпідставно набутого майна, а також у випадку трансформації зобов`язання в грошове шляхом присудження до виплати грошової компенсації за рішенням суду - частина 5 статті 11 ЦК України.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Вказані висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (14-16цс18).

В правовій системі України: законодавстві, судовій практиці та науковій доктрині, грошові зобов`язання виділяються в самостійну категорію і регулюються нормами права, які застосовуються до даного виду зобов`язань.

Оскільки зобов`язання Страховика у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Згідно з наведеною нормою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних та інфляційні витрати не визнаються неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України . Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.

Законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

За змістом наведеної вище норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов`язанням.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру нарахувань.

Тобто, визначаючи розмір заборгованості за Договором страхування, зокрема, в частині відсотків річних та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості та нарахувань), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

У відповідності до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

При цьому перебіг часу, за який нараховуються пені, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позивач обґрунтовуючи розрахунок 3% річних та інфляційні втрати, виходить з того, що оскільки, всі необхідні документи та транспортний засіб, для з`ясування обставин страхового випадку надані 20.07.2022 року, відповідно до п.10.2 Оферти Договору, датою настання обов`язку відповідача здійснити на користь позивача страхове відшкодування є 10.08.2022 року.

Суд погоджується із проведеними стороною позивача розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, та вважає його достатнім доказом, який підтверджує належність та правильність цих нарахувань.

Враховуючи те, що у суду згідно положень статті 13 ЦПК України відсутні підстави для виходу за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про стягнення 3 процентів річних та інфляційних втрат в межах періоду прострочення, визначеного позивачем, а саме з 20.07.2022 року по 10.08.2024 року, з урахуванням встановленої судом суми заборгованості відповідача у розмірі 105 074,65 грн.

А тому вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у сумах: 3 195,42 грн. три проценти річних та 11 886,83 грн. втрат від інфляції.

Щодо вимоги про стягнення пені, визначеної умовами договору слід зазначити таке.

Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 992 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно п.9.5.5. Оферти Договору при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений Договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну сплату страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику/вигодо набувачу пені у розмірі 0,01 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше річної подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період прострочення.

Оскільки, судом встановлено порушення зобов`язання зі сплати страхового відшкодування відповідачем, у даному випадку наявні підстави настання такого правового наслідку як сплата пені.

Отже, в даному випадку сума простроченого платежу за період з 10.08.2022 р. по 14.08.2023 року становить 3 885 грн. ( розрахунок за формулою: (105 074,65х0,01%)= 10,50 грн. за день х 370 днів).

Щодо відшкодування моральної шкоди, слід зазначити таке.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приймаючи до уваги те, що позивачем ОСОБА_1 не доведено в судовому засіданні, що в результаті відмови у виплаті страхового відшкодування, йому заподіяно моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн., суд, зважаючи на встановлені судом обставини, а також на вищенаведені норми матеріального права, вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. на користь позивача ОСОБА_1 , враховуючи фактичні обставини справи, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку суду, розмір вказаної у позовній заяві моральної шкоди є значно завищеним та має бути не більшим для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Подібна правова позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь страхове відшкодування на витрати, пов`язані із проведенням експертизи,у розмірі 4 530 грн.48 коп, то така до задоволення не підлягає,виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Не підлягає судовому захисту також і похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого, у цьому разі, боржника. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 зі справи № 1-23-32/135-08-4825.

Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9).

Частиною 2 статті 985 Цивільного кодексу встановлено, що страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.(ч. 4 ст. 3 Закону України «Про страхування»)

Матеріалами справи встановлено, що 05 липня 2022 року між ОСОБА_1 та ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна"було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.10930714, який складається з Акцепту індивідуальна частина, та Оферти публічна частина № НОМЕР_2 від 19.12.2021 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України пов`язані з володінням,користуванням та розпорядженням зазначеним в акцепті транспортним засобом та додатковим обладнання,встановленим на ньому.

Даним договором не встановлено, що позивач ОСОБА_2 може бути вигодонабувачем у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування.

Оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що вигодонабувач ОСОБА_1 уповноважив позивача ОСОБА_2 на отримання страхової виплати від страховика, або відмовився на отримання ним самим суми страхового відшкодування, суд вважає, що ОСОБА_2 не має права на отримання страхового відшкодування на витрати, пов`язані із проведенням експертизи і на цій підставі є неналежним позивачем у справі про її стягнення.

Тому, на думку суду, страхове відшкодування на витрати, пов`язані із проведенням експертизи,у розмірі 4 530 грн.48 коп. на користь ОСОБА_2 не підлягають до стягнення.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

При вирішенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 25000 грн. судом враховується наступне.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18.

ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Представництво позивача ОСОБА_1 здійснюється адвокатом Плебановичем А.С. на підставі договору про надання правової допомоги від 12 грудня 2022 року. Додатком № 1 до договору від 12 грудня 2022 року про надання правової допомоги визначено перелік послуг,які надаються адвокатом клієнту. п.2 Додатку визначено, що у відповідності до п.7.1 Договору сторони домовились, що за надання адвокатом правової допомоги клієнт сплачує адвокату фіксований гонорар у розмірі 30 000 грн., термін оплати 10 днів з дати ухвалення рішення судом першої інстанції,у даній справі.

Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У Постанові ВС від 31.08.2023 № 824/20/23 (61-6611ав23) вказано, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

При визначенні розміру відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд повинен ураховувати складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг і витрачений адвокатом час на їх надання, а не лише дані, наведені в акті приймання-передачі наданих адвокатом послуг. Про це зазначила колегія суддів Другої судової палати ККС ВС у постанові від 7 вересня 2023 року по справі №202/8301/21.

Так як позовні вимоги задоволено частково ( в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 105 074,65 грн., в частині 3% річних в розмірі 3 195,42 грн., інфляційні втрати в розмірі 11 886,83 грн. , в частині пені в розмірі 3 885 грн., в частині стягнення моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн.,), а саме у розмірі 129 041,90 грн., що становить 68.43 % від заявлених позовних вимог, то з відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за правничу допомогу в розмірі 20 529 грн.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за позовну заяву майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Позивачем визначено ціну позову у розмірі 188 571,91 грн., отже при зверненні до суду з даною позовною заявою до сплати підлягає судовий збір у розмірі 1885,72 грн.

Оскільки позивач ОСОБА_1 при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів, у зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову на суму 129 041,90 грн., що становить 68.43 % від заявлених позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути 1 282,37 грн. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 141, 247, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" в користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 105 074 ( сто п`ять тисяч сімдесят чотири) гривень 65 копійок, інфляційне збільшення суми боргу за період прострочення виконання зобов`язання у розмірі 11 886 ( одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість гривень) 83 копійки, 3% річних від простроченої суми у розмірі 3 195 ( три тисячі сто дев`яносто п`ять) гривень 42 копійки, пеню у розмірі 3 885 ( три тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" в користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" в користь ОСОБА_1 гривень 20 529 (двадцять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" в користь держави 1 282 ( одна тисяча двісті вісімдесят дві) гривень 37 копійок судового збору.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Позивач: ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: Приватне акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40; );

Дата складення повного тексту рішення 28 березня 2024 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк