ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

іменем України

справа №766/12276/23

провадження №22ц/819/179/24

25 квітня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя доповідач)

судді : Базіль Л.В.

Пузанова Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2024 року, постановлене під головуванням судді Скрипніка Л.А., у цивільний справі за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію,

встановив:

У грудні 2023року АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовомдо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з грудня 2021 року по лютий 2023 року в загальному розмірі 43311,15грн. та судовий збір в розмірі 2147,20грн., сплачений за подання позову у справі.

Позов мотивовано тим, що відповідачка ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень площею 90,7 кв.м. та споживачем за адресою АДРЕСА_1 , за якою відповідачу надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на підставі укладеного між сторонами Договору №53 від 15 червня 2017 року, відповідно до пункту 8 якого споживач має здійснювати оплату вартості наданих послуг не пізніше ніж 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання зі своєчасної оплати вартості наданих послуг з теплопостачання у відповідача виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2024року позовні вимоги задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з грудня 2021 року по лютий 2023 року в розмірі 43311,15грн. та судовий збір в розмірі 2147,20грн.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи співвласником нерухомого майна та споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, належним чином не виконувала обов`язків зі сплати вартості наданих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на підставі укладеного між сторонами договору від 15 червня 2017року.

Постановлюючи рішення, суд надав оцінку правомірності нарахування позивачем заявленої до стягнення заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року включно, з огляду на офіційно визначену дату початку тимчасової окупації Херсонської міської територіальної громади з 01 березня 2022року, згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022р. за №1668/39004, із відповідними змінами та доповненнями.

Також суд врахував, що відповідачем ОСОБА_1 була розпочата процедура відключення належного відповідачу нежитлового приміщення від централізованого опалення та гарячого водопостачання. Однак, у передбачений діючим законодавством спосіб відключення приміщення магазину не відбулося, що не спростовує законність нарахування позивачем заборгованості за надані послуги у лютому 2022року.

Частково не погодившись з рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2024 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просить рішення суду в частині стягнення з неї заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 17025,46грн. скасувати та у задоволенні позову в частині стягнення 17025,46грн. відмовити.

Скарга мотивована тим, що при вирішенні справи суд не врахував проведену відповідачем оплату вартості наданих послуг з теплопостачання за грудень 2021року у розмірі 17025,46грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за спожиту теплову енергію №718 від 24 січня 2024року та квитанцією про сплату цих коштів, які відповідач не мала можливості надати до суду першої інстанції.

Рішення в частині стягнення заборгованості у розмірі 26367,46грн. визнала, проте просила застосувати розстрочку цього платежу строком на два роки, шляхом проведення стягнень у рівних частинах щомісячно, пославшись на скрутне матеріальне становище, пов`язане з вимушеним залишенням постійного місця проживання у м.Херсоні через постійні обстріли рф та тимчасовим переїздом на проживання до м.Одеси.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» зазначив про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, пославшись на те, що розмір заявленої до стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з теплопостачання обрахований з урахуванням проведеної відповідачем оплати в сумі 17025,46грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до положень ст.369 ч.1 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Фактичні обстави справи, встановлені судом

Згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 01 серпня 2003року ОСОБА_1 є співвласником частини магазина, загальною площею 90,7 кв.м., розташованого у АДРЕСА_1 (а.с.16-19).

Послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до належного відповідачу приміщення магазину надаються АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на підставі укладеного зОСОБА_1 договору №53 від 15 червня 2017року (а.с.6-8).

З розрахунку споживання теплової енергії за період з грудня 2021року по лютий 2022року, встановлено, що вартість наданих позивачем послуг протягом зазначеного періоду становила 60336,50грн. (а.с.5).

31 січня 2022року ОСОБА_1 проведено оплату вартості спожитої теплової енергії нарахованої за грудень 2021року в розмірі 17025,46грн., що підтверджено довідкою щодо руху заборгованості; квитанцією про сплату; актом звірки взаємних розрахунків від 24 січня 2024року (а.с.5 зворот. стор., а.с.86-88).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною шостою статті 19Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Власність, відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України, зобов`язує; зокрема, за статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити вартість наданих житлово-комунальні послуг.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач є виконавцем послуг з теплопостачання, які надавалися та споживалися відповідачем, але своєчасно та в належному розмірі ОСОБА_1 не оплачувалися.

Згідно наданого позивачем розрахунку, проведеного за період з грудня 2021року по лютий 2022року включно, заборгованість ОСОБА_1 як споживача послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надавалися до приміщення належного їй магазину, розташованого в АДРЕСА_1 , становить 43311,04грн., які обраховані з урахуванням проведеної відповідачем 31 січня 2021року оплати вартості послуг у розмірі 17025,46грн. ( 60336,50грн. 17025,46грн.= 43311,04грн.).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправильне обрахування судом присудженого до стягнення розміру заборгованості ОСОБА_1 за спожиту теплову енергію слід визнати необґрунтованими.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2024року в оскаржуваній частині, оскільки суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а судового рішення в оскаржуваній частині без змін.

Питання надання стороні розстрочки виконання рішення відповідно до частини першої статті 267 ЦПК України, а після набрання судовим рішення законної сили згідно частини першої статті 435 ЦПК України, підлягає вирішенню судом, який розглянув справу.

Отже, вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду від 26 лютого 2024року за приписами наведених норм права віднесено до компетенції Херсонського міського суду Херсонської області, який розглянув справу по суті заявлених позовних вимог, як суд першої інстанції.

Керуючись ст.367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 лютого 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

Л.В. Пузанова