Справа №601/994/24
Провадження № 2-о/601/34/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого Мочальської В.М.,

за участю секретаря Домінської І.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , де заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

УСТАНОВИВ:

Представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Сідоров В.М. звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , яким просив заборонити останньому на строк 6 місяців: перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань, меншу двісті метрів до місця проживання (перебування), роботи та інших місць частого відвідування; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування вимог представник заявниці вказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на даний час знаходяться на стадії розірвання шлюбу. Позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 знаходиться на розгляді в Кременецького районного суду Тернопільської області. Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час проживають окремо. Вже кілька років фактично шлюбні відносини припинено між ними. ОСОБА_3 систематично вчиняє по відношенню до ОСОБА_1 домашнє насильство протягом тривалого часу, продовжує навідуватися до місця проживання заявниці та вчиняти по відношенню до неї домашнє насильство. Унаслідок протиправних дій ОСОБА_3 заявниця постійно перебуває у стані стресу та тривоги, перестала нормально спати, загалом якість її життя значно погіршилася. У неї склалося враження, що чоловік може втілити у життя всі свої погрози.

25.01.2024 біля 21 години 30 хвилин ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 , яке виражалось в нецензурній лайці в її адресу та образливих висловлюваннях, унаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. За дані дії ОСОБА_3 19 лютого 2024 року постановою Кременецького районного суду Тернопільської області було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Також 26.01.2024 відносно ОСОБА_3 був виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №330763. Крім того, 23.02.2024 відносно ОСОБА_3 був виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №330764. Даний припис передбачав заборону ОСОБА_3 в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 . Незважаючи на це ОСОБА_3 продовжує вчиняти психологічне насильство щодо ОСОБА_1 ..

Посилаючись на наведене, з метою забезпечення захисту заявниці від подальшого домашнього насильства зі сторони ОСОБА_3 , представник заявниці адвокат Сідоров В.М. просив задовольнити заяву.

Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні заявниця та її представник адвокат Сідоров В.М. заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що на даний час вони з заявницею дійсно розривають шлюб. Він проживає окремо від заявниці в м. Кременці. Довгий час вони жили разом, час від часу в них виникали сімейні сварки та були конфлікти. Загострилося все тоді, коли його мама продала свій будинок, і він привіз деякі речі до їхнього спільного з дружиною будинку, попередньо погодивши все з нею, однак коли речі були доставлені до їхнього будинку то виникла сварка. Вона постійно його провокувала на сварки та конфлікти. ОСОБА_1 кілька разів викликала поліцію. 25.01.2024 коли під час сварки ОСОБА_1 викликала знову поліцію, він залишив їхнє спільне місце проживання та пішов жити до сестри. Будь-яких насильницьких дій не вчиняв і вчиняти не буде. 26.01.2024 відносно нього був винесений заборонний припис. Він його не порушував. Жодним чином не контактував з ОСОБА_1 .. Коли дія припису закінчилася 23.02.2024 він прийшов до будинку щоб забрати свої речі, в той час з ним був їхній син. В будинку дружини не було, він її в той день не бачив. Син дзвонив до неї, щоб вона дала ключі від будинку для того, щоб він забрав речі, однак вона ключів не дала, в будинок зайти не дозволила, ні йому ні синові. Викликала знову поліцію, вони винесли відносно нього заборонний припис і більше він до неї не дзвонив і не приходив. Заборонний припис жодного разу не порушив. Кілька раз для того щоб зберегти сім`ю просив сина запитати маму чи може він до неї зателефонувати щоб поспілкуватися. Спілкувалися вони три чи чотири рази тільки з її дозволу. Просить відмовити ОСОБА_1 в даній заяві, оскільки він з 25.01.2024 її не бачив, не переслідував, не надзвонював, не ображав її ніяким чином. Крім того, будь-якого наміру вчиняти відносно неї насильницькі дії наміру ніколи не мав і не має. Вважає, що дана заява лише для того, щоб усунути його від користування їхнім спільним будинком, адже він їй сказав, що можливо він буде ділити їхнє спільне майно.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 19.02.2024 ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді 170 гривень штрафу.

Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 28.09.2021 ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді 170 гривень штрафу.

Відповідно до термінового заборонного припису стосовно ОСОБА_3 від 26.01.2024 серії АА № 330763 25 січня 2024 року біля 21 години 30 хвилин ОСОБА_3 за місцем спільного проживання вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_1 . Постраждалою особою зазначено ОСОБА_1 .. ОСОБА_3 заборонено в будь-який спосіб контактувати із потерпілою строком на 5 діб до 13 год 00 хв 26.01.2024, який діє до 13 год 00 хв 31.01.2024.

Відповідно до термінового заборонного припису стосовно ОСОБА_3 від 26.01.2024 серії АА № 330764, 21 лютого 2024 року біля 17 години ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_1 , а саме вимагає ключі від господарства і будинку. Потерпілою зазначено ОСОБА_1 .. ОСОБА_3 заборонено в будь-який спосіб контактувати із потерпілою строком на 5 діб до 17 години 45 хвилин 23.02.2024, який діє до 17 години 45 хвилин 28.02.2024.

Відповідно до відповіді начальника Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 19.03.2024 № 5622/109/01-2024 ОСОБА_1 зверталась до Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області відносно вчинення неправомірних дій чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : - 25.01.2024 за фактом того, що за місцем спільного проживання чоловік ОСОБА_3 вчиняє психологічне та фізичне насильство. В ході проведення перевірки встановлено, що в даній події відсутні ознаки будь-якого правопорушення;

- 04.12.2022 за фактом того, що за місцем спільного проживання чоловік ОСОБА_3 вчиняє психологічне та фізичне насильство. В ході проведення перевірки встановлено, що в даній події відсутні ознаки будь-якого правопорушення;

-13.12.2022 за фактом того, що за місцем спільного проживання чоловік ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство. В ході проведення перевірки встановлено, що в даній події відсутні ознаки будь-якого правопорушення;

- 16.02.2021 за фактом того, що чоловік ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство. Щодо останнього складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та адміністративний матеріал направлений до Кременецького районного суду Тернопільської області.

З ухвали Кременецького районного суду від 14.02.2024 вбачається, що ОСОБА_3 знятий з реєстраційного обліку.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 371410249 від 26.03.2024 вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, бланк №ННР891859 від 01.11.2018, виданого приватним нотаріусом Фаїз Н.П..

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Свого батька він не вважає кривдником чи домашнім насильником. Батько та мати живуть на даний час окремо. Між батьками завжди були сварки та конфлікти. Конфлікти та сварки завжди провокувала мама, а тато через свій запальний характер відповідав не завжди правильно. Було таке що тато після того, як мама спровокувала сварку взяв її за волосся. Остання сварка батьків була 25.01.2024 через побутові речі, мама викликала поліцію, тато пішов в цей день жити до сестри. Від того дня він мами не бачив жодного разу, не переслідував її. Кілька разів просив його запитати маму чи можна поспілкуватися з нею зателефонувавши, на що мама погоджувалася. 23.02.2024 тато приїхав з ним додому забрати речі. Мами не було вдома, він її телефонував, просив дати ключі від будинку, однак мама ключів не дала, а натомість викликала поліцію. Тато мами ніколи не шукав, не телефонував без її згоди, жодного разу не приїжджав до неї, домашнього насильства не вчиняв.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

В силу вимог ч.1 ст.350-2ЦПК заява про видачу обмежувального припису може бути подана,у тому числі, батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України"Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Положеннями ч.ч.1,2 ст. 350-6 ЦПК встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України"Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з вимогами ч. 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч.1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитися за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників й умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з вимогами п. 3 ч.1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний Суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В силу вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заявницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_3 психологічного та фізичного насильства щодо неї, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису.

Сам факт звернення заявниці до правоохоронних органів стосовно неправомірних дій ОСОБА_3 відносно неї, свідчить про наявність конфлікту між заявницею та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо заявниці психологічне та фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом у судовому засіданні встановлено, що з 25.01.2024 ОСОБА_3 не проживає в будинку заявниці. До будинку за останні три місяці приходив лише один раз за своїми речами. Не переслідує заявницю, не дзвонить до неї без її дозволу, не розшукує її особисто та через третіх осіб, не контактує з нею жодним іншим чином. Дані обставини підтвердженні та не заперечуються ні заявницею, ні заінтересованою особою.

Притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 19.02.2024, 28.09.2021 та термінові заборонні приписи відносно ОСОБА_3 щодо заборони в будь-який спосіб контактувати із ОСОБА_1 строком на 5 діб, самі по собі, не підтверджує факт вчинення ОСОБА_3 психологічного та фізичного насильства щодо неї, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останньої обмежувального припису.

З термінового заборонного припису стосовно ОСОБА_3 від 26.01.2024, серії АА № 330764 вбачається, що 21 лютого 2024 року біля 17 години ОСОБА_3 вимагав ключі від господарства і будинку. З пояснень свідка встановлено, що ОСОБА_3 хотів лише забрати свої речі. Отже суд в даному випадку не вбачає будь-якого домашнього насильства відносно заявниці ОСОБА_1 ..

В обґрунтування вчинення психологічного та фізичного насильства заявниця зазначає, що між нею та ОСОБА_3 . склались неприязні відносини через те, що він вчиняє протягом тривалого часу насильство стосовно неї, також стверджує, що ОСОБА_3 постійно вчиняє щодо неї погрози, залякування, застосування сили.

Водночас, на підтвердження застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_3 до заявниці, остання не надала суду жодних належних доказів ( висновків експерта за результатами медичних експертиз, які б свідчили про наявність у неї тілесних ушкоджень та, що саме заподіювачем таких тілесних ушкоджень є ОСОБА_3 ).

Доводи заявниці про те, що ОСОБА_3 продовжує навідуватися до її місця проживання та вчиняє по відношенню до неї домашнє насильство, що унаслідок протиправних дій ОСОБА_3 вона постійно перебуває у стані стресу та тривоги, перестала нормально спати, загалом якість її життя значно погіршилася, що у неї склалося враження, що чоловік може втілити у життя всі свої погрози, є безпідставними та жодними доказами не підтверджені.

Наведені обставини свідчать про виникнення конфлікту на побутовому рівні, неприязних відносин між сторонами, однак не підтверджують факт постійного, систематичного вчинення психологічного або фізичного насильства ОСОБА_3 відносно заявниці, що в даному випадку є одним із визначальних факторів при вирішенні питання, щодо видачі обмежувального припису.

У суді не доведено ризиків, які можуть настати у разі незастосування стосовно заінтересованої особи обмежувального припису.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, те, що у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України заявниця не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_3 психологічного та фізичного насильства стосовно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. 3, 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 354,355, 350-1, 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 , де заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представники заявника: адвокат Сідоров Віталій Михайлович, місце знаходження вул. Б. Харчука, 2а, м. Кременець

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , житель с. Горанка Кременецького району Тернопільської області.

Повний текст рішення складено 25.04.2024 року.

Головуючий