Єдиний унікальний номер 317/1415/24
Номер провадження 6/317/74/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі судового засідання Шевченко В.С.,

за участю:

представника боржника, адвоката Агаєвої Е.Ф.,

приватного виконавця Сколибога О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву боржника ОСОБА_1 , стягувач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», приватний виконавець: Сколибог Олександр Сергійович про визнання виконавчого документу таким, що частково не підлягає виконанню та надання розстрочки виконання,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла заява боржника ОСОБА_1 , стягувач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», приватний виконавець: Сколибог Олександр Сергійович про визнання виконавчого документу таким, що частково не підлягає виконанню та надання розстрочки виконання.

Заява обґрунтована тим, що 07.02.2020 приватним виконавцем Сколибог О.С. відкрито виконавче провадження № 61201752 з примусового виконання виконавчого листа № 2-141/2011, виданого 04.07.2013 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 161/17/М4 від 14.05.2008 у розмірі 97935,92 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 820996,01 грн. та 1700,00 грн. судовий збір, 120,00 грн. ІТЗ судового процесу, а разом: 822816,01 грн.

У 2021 році реалізовано майно майнового поручителя боржниці та 05.05.2021 частково погашено борг за кредитним договором, а саме: у розмірі 408230,31 грн.

Так, враховуючи, що в процесі виконання зобов`язання з погашення заборгованості перед стягувачем відбулось звернення стягнення на майно поручителя та за рахунок отриманих коштів частково погашено борг, боржник у заяві просить суд вищезазначений виконавчий лист визнати таким, що не підлягає виконанню частково, а саме у сумі 408230,31 грн., у зв`язку з його виконанням в цій частині іншою особою поручителем боржника.

Крім того, у заяві вказано, що боржник має намір здійснити погашення залишку заборгованості у сумі 414585,70 грн., проте через брак коштів та у зв`язку зі здійсненням військових дій на території України, просила суд розстрочити виплату залишку суми грошового зобов`язання на шість платежів.

Боржник ОСОБА_1 до суду не з`явилась. Представник боржника адвокат Агаєва Е.Ф. у судовому засіданні просила заяву задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» до суду не з`явився. Надав до суду письмові пояснення, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні заяви боржника. Зауважив, що погашень в рамках ВП № 61201752 з примусового виконання виконавчого листа № 2-141/2011, виданого 04.07.2013 на виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03.02.2011, не було. Заборгованість за кредитним договором № 161/17/М4 від 14.05.2008 складає 83215,90 дол. США. Крім того, підстав для розстрочення виконання рішення наразі немає.

Приватний виконавець Сколибог О.С. у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви боржника. Зауважив, що за виконавчим провадженням № 61201752 з дати його відкриття 07.02.2020 стягнення не відбувалися.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши думку учасників справи, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.05.2008 між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 161/17/М4. За умовами вказаного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 178000,00 доларів США на строк з 14.05.2008 по 13.05.2018 або по день, визначений в п. 3.3.11 цього договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 17 % річних у валюті кредиту.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03.02.2011 у справі № 2-141 за 2011 рік з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 161/17/М4 від 14.05.2008 в розмірі 97935,92 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 820996 грн. 01 коп. Також суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн.

На підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03.02.2011, стягувачу 04.07.2013 був виданий виконавчий лист.

Наразі на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича знаходиться виконавче провадження № 61201752 з примусового виконання виконавчого листа № 2-141/2011, виданого 04.07.2013 Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» суму заборгованості за кредитним договором № 161/17/М4 від 14.05.2008 у розмірі 97935,92 дол.США, що в гривневому еквіваленті складає 820996,01 грн., та 1700,00 грн. судовий збір, 120,00 грн. ІТЗ судового процесу, РАЗОМ: 822816,01 грн.

Згідно з копією відповіді приватного виконавця Сколибога О.С. від 29.08.2023 № 4150 на адвокатський запит від 21.08.2023, за виконавчим провадженням № 61201752 з дати відкриття ВП 07.02.2020 та на сьогоднішній день 29.08.2023 стягнення не відбувались.

Крім того, рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 07.08.2023 у справі № 317/3121/21 встановлено, що «Як видно з п. 2.1 кредитного договору № 161/17/М4 від 14.05.2008, згідно з договором іпотеки № 161/17/М4/1 від 14.05.2008, в забезпечення зобов`язань за дійсним договором, банком прийнято в іпотеку нерухомість, а саме комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить майновому поручителю за кредитом ТОВ «Харчовик», на підставі договору купівлі-продажу № 152 від 24.01.2005».

Із наявної у справі інформації, рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.06.2014 року по справі № 908/1125/14 за позовом Банку до ТОВ «Харчовик» вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки-нерухоме майно комплекс, загальною площею 955,9 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ТОВ «Харчовик, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 161/17/М4 від 14.05.2008 станом на 16.12.2013, в сумі 1986356,98 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 77930,93 дол. США, що еквівалентно 622901,92 грн., простроченої заборгованості по процентах 59956,85 дол. США, що еквівалентно 479235,10 грн., суми пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 17.12.2010 по 29.11.2013 42045,07 дол. США, що еквівалентно 336066,25 грн., суми пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 21.07.2011 по 16.12.2013 68579,22 дол. США, що еквівалентно 548153,71 грн., на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною в ході оцінки у встановленому законом порядку.

05.05.2021 в рамках ВП № 64610145 від реалізації майна Стягувачу надійшли кошти в розмірі 408230,31 грн., які були розподіленні згідно рішення суду, а саме: відповідно до п.3.3.8. Кредитного договору, зазначені грошові кошти пішли на часткове погашення процентів.

Посилання боржника ОСОБА_1 у заяві на те, що під час виконання рішення суду було реалізовано майно поручителя, гроші від продажу якого пішли на погашення боргу, і відтак боржник вважає, що гроші від реалізації майна частково покрили борг, суд вважає необґрунтованими. Суд зауважує, що за приписами ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Таким чином, сама по собі наявність іпотечного майна та майнового поручителя, за рахунок якого можна частково чи повністю задовольнити вимоги кредитора, жодним чином не звільняє позичальника (боржника) від виконання своїх обов`язків за кредитним договором, адже кредитор має право, а не обов`язок задовольняти вимоги за рахунок майнового поручителя. Більше того, наразі немає підстав вважати зобов`язання боржника за кредитним договором у повному обсязі належним чином виконаним майновим поручителем, адже належного документального підтвердження цієї обставини відповідач ОСОБА_1 чи її представник не надали.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що ОСОБА_1 нараховано заборгованість у великому розмірі, проте рішення суду боржником на даний час не виконане, хоча ОСОБА_1 належним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження, відтак боржник свідомо ухиляється від його виконання, суд не вбачає підстав для задоволення заяви боржника в частині вимог про визнання виконавчого документа таким, що частково не підлягає виконанню.

Стосовно вимог заяви про надання розстрочки виконання рішення, необхідно вказати наступне.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Боржник у своїй заяві, як на підставу для розстрочення виконання судового рішення, посилалась на відсутність постійного доходу, а також обставини, викликані збройною агресією російської федерації проти України.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження відсутності постійного доходу не надала, а введення воєнного стану на території України та складна безпекова ситуація не можуть бути єдиною та безумовною підставою для розстрочення виконання судового рішення.

Суд зауважує, що ступінь вини боржника ОСОБА_1 у виникненні спору є істотним та беззаперечним. Також боржник свідомо не виконує рішення суду ще з 2011 року, хоча обізнана про його існування та наявність виконавчого провадження.

Крім того, всупереч вимог закону, боржник просить суд розстрочити виконання судового рішення до 15.08.2024, хоча таке розстрочення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відтак, наразі судом не встановлено обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви й в частині надання розстрочки виконання.

Керуючись Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 18, 258-261, 267, 352-355, 432, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 , стягувач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», приватний виконавець: Сколибог Олександр Сергійович про визнання виконавчого документу таким, що частково не підлягає виконанню та надання розстрочки виконання відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.Б. Громова