Справа № 954/147/23
Номер провадження 2/954/4/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 рокусмт Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі: головуючого судді Гончаренка О.В., за участю секретаря судового засідання Гром О.П., розглянувши у судовому засіданні в смт. Нововоронцовка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житлові будинки в порядку спадкування, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок з будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок за адресою: АДРЕСА_2 належав матері померлого - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Єдиним спадкоємцем померлого є позивач, яка подала заяву про прийняття спадщини. Після звернення до нотаріальної контори у встановлений законом строк, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на житлові будинки з підстав відсутності правовстановлюючого документа на право приватної власності на житлові будинки на ім`я померлого та не проведення первісної реєстрації права власності на будинок. За життя померлий не оформив в бюро технічної інвентаризації документ про право власності на будинок. Отримати зараз правовстановлюючий документ в позасудовому порядку неможливо, так як власник будинків помер, тому й успадкувати будинок без належних правовстановлюючих документів позивач не може. У зв`язку з цим, позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а також розглянути справу без її участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача надав до суду письмову заяву, згідно якої не заперечив щодо задоволення позову тапросить справу розглянути без його участі.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли часткове підтвердження, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так, суд встановив та підтверджується наявними в справі доказами, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ,що підтверджується копією свідоцтва про смерть: серія НОМЕР_1 , актовий запис № 19.

Згідно із відповіді Державного нотаріального архіву Херсонської області від 18.09.2023 року № 320/01-21 після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до Нововоронцовської державної нотаріальної контори 13.08.2099 року звернувся її син ОСОБА_2 .

На час смерті ОСОБА_3 була власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що вбачається з довідки Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області № 407 від 29.09.2023 року про те, що за погосподарською книгою № 2, особовий рахунок № НОМЕР_2 (за 1986-1990 роки), власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 значиться ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть: серія НОМЕР_3 , актовий запис № 1014.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 24.09.1983 року померлий ОСОБА_2 був чоловіком позивачки.

Відповідно до довідки Нововоронцовської державної нотаріальної контори від 01.08.2023 року № 327/01-16 заведена спадкова справа на майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , спадкоємцем за законом є ОСОБА_1 .

Згідно з довідки Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області № 408 від 29.09.2023 року за погосподарською книгою № 5 за 1991-1995 роки відомості про житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 відсутні. Вказаний житловий будинок зареєстрований тільки у погосподарській книзі з 1996 року, погосподарська книга № 5 за 1996-2000 роки (довідка Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області № 542408 від 22.12.2023 року), власником житлового будинку зазначений ОСОБА_2 .

Як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , будинок має загальну площу 49,8 кв.м, в тому числі житлову 28,4 кв.м.

З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , будинок має загальну площу 118,1 кв.м, в тому числі житлову 23,6 кв.м., рік побудови значиться 1990.

Отже, позивачка являється спадкоємцем після смерті чоловіка, та має право на спадкування. Однак, після звернення до нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані житлові будинки приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Виноградовою Н.М.позивачу відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності житлових будинків спадкодавцю, що вбачається з відповідей від 09.06.2023 року № 113/01-16 та № 113/01-16.

Щодо спадкування житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 суд зазначає наступне.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, у тому числі за заповітом, відповідно до ст.1217 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлюється, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , належав житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_2 , який він успадкував після смерті матері ОСОБА_3 , даний будинок входить у спадкову масу, та, оскільки, правовстановлюючий документ в позасудовому порядку позивачу, як спадкоємцю, отримати неможливо, що позбавляє її права успадкувати будинок, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо можливості нерухомого майна по АДРЕСА_1 бути об`єктом права власності та можливості його успадкування, то суд зазначає наступне.

Правовідносини щодо побудови спадкодавцем відповідного житлового будинку, а також набуття спадкодавцем відповідного речового права відносно такого об`єкту нерухомого майна, виникли під час дії Цивільного Кодексу УРСР (1963 року), який підлягає до застосування разом з іншими нормативно-правовими актами, що діяли у відповідний період часу у 1990-1996 роках.

Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Відповідно до п. п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" N 7 від 4 жовтня 1991 року у приватній власності громадян можуть перебувати жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. Право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Згідно діючого законодавства на час будівництва відповідного будинку та його завершення, будівництво жилого будинку повинно було розпочинатися на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці, на підставі дозволу на будівництво жилого будинку, наданого відповідним виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, при цьому, після завершення будівництва такого жилого будинку, останній повинен був бути прийнятий в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, або прийнятий та введений в експлуатацію згідно акту державної комісії про прийняття будинку (будинків) та введення їх в експлуатацію, після чого такий будинок підлягав реєстрації у виконкомі місцевої ради, разом з тим, в разі будівництва, з дозволу виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, будинку взамін старого, що підлягає знесенню, після закінчення будівництва та прийняття нового будинку в експлуатацію, забудовнику повинно бути видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих свідоцтво про право власності, а старий правовстановлюючий документ відбирається та погашається.

Також як зазначено вище листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлюється, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Однак до суду не було надано належного та допустимого доказу того, що спадкодавцем було дотримано вимоги чинного законодавства, яке діяло на відповідний період часу будівництва жилого будинку у 1990-1996 роках щодо наявності необхідних дозвільних документів, які підтверджували б виникнення у спадкодавця права власності на згаданий житловий будинок, а саме: дозвіл на будівництво жилого будинку, акт прийняття будинку в експлуатацію, затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, або акт державної комісії про прийняття будинку та введення його в експлуатацію, при цьому суду також не надано відповідного свідоцтва про право власності на ім`я спадкодавця, видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, якщо такий будинок будувався спадкодавцем взамін старого, що підлягав знесенню, а також довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, станом на 1991-1992 роки.

А тому у суду немає достатньо правових підстав вважати, що відповідний житловий будинок був побудований спадкодавцем з додержанням вимог чинного на той час законодавства, що, виходячи із наданих суду доказів, має ознаки у тому числі і самочинного будівництва, передбачені ст. 105 ЦК УРСР.

Відповідно до вимог абзацу 1 ст. 105 ЦК УРСР громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Згідно абзацу 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР "Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу України" № 9 від 19.09.1975 року, самовільно споруджені будинки чи прибудови не можуть бути об`єктом права особистої власності.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України в п. 2, 3 постанови N 9 від 19 вересня 1975 року "Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу України" роз`яснив, що самовільним будівництвом визнається також спорудження без дозволу виконавчого комітету відповідної ради нового будинку замість зруйнованого на раніш відведеній громадянину земельній ділянці. Вирішуючи позови про право власності на самовільно споруджені жилі будинки або прибудови, в тому числі пов`язані … спадкуванням останніх, суди повинні враховувати, що щодо таких жилих будинків і прибудов не виникає прав і обов`язків власника ні в осіб, які їх спорудили, ні в осіб, які уклали щодо них угоди. Самовільно споруджені будинки чи прибудови не можуть бути об`єктом права приватної власності.

Також реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. Якщо ж житлові будинки, побудовані до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, для того, щоб зареєструвати право власності на житловий будинок можуть бути подані: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги та виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

В матеріалах справи відсутні будь-які дозвільні документи щодо будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Інформація про вказаний житловий будинок вперше з`являється у погосподарській книзі у 1996 року, погосподарська книга № 5 за 1996-2000 роки, тому підтвердженням приналежності вказаного будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, не може бути довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, яка видавалася в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах та виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради.

Суд звертає у вагу, що з 1992 року в України почав діяти Закон України «Про власність», який визначив поняття приватної власності та способи його набуття, також почала діяти нова редакція ЦК УРСР.

Також позивачем не надано жодного документу щодо статусу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , її цільового призначення, що є обов`язковою умовою розгляду справи за таким позовом.

З наданих суду документів не вбачається можливим встановити підстави і законність володіння спадкодавцем вказаним будинком.

В силу чого суд вважає, що будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , не є об`єктом права особистої приватної власності, в результаті чого спадкодавець, а саме: ОСОБА_2 , не набув відносно такого майна права приватної власності, що унеможливлює спадкувати відповідне право власності спадкоємцем ОСОБА_3 , оскільки не можливо спадкувати те, чого не існує. В результаті чого суд приходить до висновку про неможливість захисту прав та інтересів позивача у обраний нею спосіб захисту, в силу чого позов задоволенню в цій частині не підлягає.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплених в абзаці 2 п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де зазначено про необхідність розмежовування права на спадщину як майнового права (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна, тобто спадкоємець у будь-якому разі не позбавляється права на спадщину, навіть за умови відсутності на неї правовстановлюючих документів, при цьому необхідно обрати правильний спосіб захисту права спадкоємця, в тому числі шляхом звернення до суду не з позовом про визнання права власності на спадщину, а з позовом про визнання права на спадщину, після чого, в разі наявного відповідного рішення суду, такий спадкоємець набуває права на спадщину та можливості узаконити таке будівництво, в тому числі з використанням так званої «будівельної амністії», що на даний час передбачено Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" щодо прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт" від 13 січня 2015 року № 92-VIII та наказом Мінрегіону № 79 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт».

При розгляді справи суд також приймає до уваги постанову Верховного Суду від 18 березня 2019 року, справа № 343/1048/17, згідно якої відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Отже, на думку Верховного Суду, на підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що батько позивача за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірні земельні ділянки, тому вони не є об`єктом спадкування і не увійшли до спадкової маси.

У даному випадку суд не може підміняти орган, якому за законом надане право вводити будинок в експлуатацію, перевіряти його на відповідність дотримання норм і стандартів та видавати за результатом необхідних процедур відповідний правовстановлюючий документ.

У зв`язку з тим, що на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 право власності спадкодавцем за життя набуте не було, у позові в цій частині необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 27, 77, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області (місцезнаходження: вул. Воронцова, 10, смт. Нововоронцовка Херсонської області, ) про визнання права власності на житлові будинки в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 - в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду через Нововоронцовський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО.В. Гончаренко