КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2600/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва в складі судді Гончарука В.П., постановлену в м. Київ 04 жовтня 2023 року щодо відмови в скасуванні заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Суворовський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, посилаючись на ст. 12, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», просила скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ у Одеській області від 13 липня 2015 року в рамках ВП № НОМЕР_1 на все майно ОСОБА_1

Посилалася на те, що 06 червня 2014 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва задоволено заяву АТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду від 08 квітня 2014 року в справі № 746/13 по справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Видано виконавчий лист, яким стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 168716,54 грн., суму третейського збору 2087,17 грн., судовий збір 243,60 грн.

На підставі виконавчого листа відносно заявниці Суворовським ВДВС у м. Одесі було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 й постановою В-8/491 від 13 липня 2015 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 02 грудня 2015 року виконавче провадження було завершено згідно п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з відсутністю у боржника майна.

В подальшому відбулося декілька відступлень права вимоги за вказаним боргом, внаслідок чого право вимоги до відповідачів перейшло до ОСОБА_2 . Також згідно з договором від 30 травня 2019 року про переведення боргу було замінено боржника. Відповідно до умов цього договору, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 передали, а ОСОБА_4 прийняла на себе зобов`язання за кредитним договором № 2008/693-01/57 від 30 липня 2008 року та договором поруки. Таким чином, всі зобов`язання за вказаними договорами перейшли до ОСОБА_4 за згодою кредитора. Ухвалою від 08 липня 2019 року Дніпровський районний суд м. Києва замінив стягувача й боржника у виконавчому провадженні. Незважаючи на те, що боргові зобов`язання заявника є припиненими, наразі є чинним арешт майна.

Згідно листа Суворовського ВДВС від 21 червня 2023 року № 52889 матеріали виконавчого провадження були знищені в зв`язку зі спливом строку зберігання. Вказаним листом Суворовський ВДВС повідомив про неможливість зняти арешт й запропонував звернутися до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою справу вирішити по суті заяви.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що звернулася до суду із заявою про скасування арешту, який було накладено державною виконавчою службою під час виконання рішення третейського суду. Суд першої інстанції використав при постановленні ухвали інше рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень, яке знаходиться за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/105605485, однак воно стосується скасування захисту забезпечення позову.

Наводила зміст ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказувала, що суд відмовив їй, навіть не розпочавши розгляд й не ознайомившись зі змістом заяви, чим порушив право на справедливий суд, гарантоване Конвенцією.

Крім того, розглядаючи справу без повідомлення сторін й без відправлення заявнику копії ухвали, судом порушено її право на доступ до правосуддя.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання 27 березня 2024 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень.

12 січня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності, в якій заявник підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просила її задовольнити.

Від ОСОБА_2 22 січня 2024 року надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення апеляційної скарги та скасування арешту не заперечував.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року в справі № 755/13631/14-ц заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду задоволено. Видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 08 квітня 2014 року у справі № 746/13. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 168 716,54 грн., третейський збір в сумі 2 087,17 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. (а. с. 24 - 25).

Постановою головного державного виконавця Першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції від 13 липня 2015 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 при примусовому виконанні виконавчого листа № 755/1631/14-ц, виданого 23 червня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» грошової суми в розмірі 171047,31 грн. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 171047,31 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а. с. 89).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 08 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено сторону стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на стягувача ОСОБА_2 у виконавчих листах № 755/13631/14-ц, виданих Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредитному договору та судовий збір. Замінено сторону боржника ОСОБА_3 на боржника ОСОБА_4 (а. с. 82 - 84).

Листом Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21 червня 2023 року повідомлено ОСОБА_1 за її заявою щодо стану виконавчого провадження, що при перевірці відомостей із Автоматизованої системи виконавчого провадження виявлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження ВП № НОМЕР_1, 13 липня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно, 02 грудня 2015 року виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 було завершено згідно ст. 47 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Згідно п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, та провадження знищене у порядку Закону. В матеріалах, надісланих до Відділу, та при перевірці реєстру АСВП відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. Таким чином, з питань звільнення майна з-під арешту пропонували звернутись до відповідного суду (а. с. 90).

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про скасування арешту з підстав, передбачених ст. 158 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що судом в межах даної цивільної справи арешт на все майно ОСОБА_1 не накладався, і відповідно суд не може за вказаною заявою скасувати заходи забезпечення позову в порядку ч. 1 ст. 158 ЦПК України.

При цьому судом першої інстанції залишено поза увагою, що з вимогами про скасування заходів забезпечення позову в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 158 ЦПК України, ОСОБА_1 не зверталася, оскільки в дійсності просила скасувати арешт, накладений державним виконавцем в межах виконавчого провадження, що передбачає інший порядок розгляду відповідної заяви.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (правові висновки, викладені в постановах Об`єднаної Палати Верховного Суду від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18, провадження № 61-4726сво19, Верховного Суду від 07 червня 2023 року в справі № 200/12288/19, провадження № 61-11030св22, від 06 вересня 2023 року в справі № 404/889/18, провадження № 61-4798св22, від 11 березня 2024 року в справі № 932/6245/22, провадження № 61-11086св23).

Суд першої інстанції, помилково оцінивши заяву ОСОБА_1 саме як клопотання про скасування заходів забезпечення позову, також помилково вважав, що таке клопотання розглядається без виклику сторін, та не вживав заходів щодо повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання, не звернувши уваги, що відміну від положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, норми ст. 158 ЦПК України не містять вказівок про розгляд клопотання про скасування заходів забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Отже, у випадку, якщо у заяві ОСОБА_1 дійсно були заявлені вимоги про скасування заходів забезпечення позову, які підлягають розгляду в порядку ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суду першої інстанції належало б застосувати ч. 2 ст. 211 ЦПК України, згідно якої, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Апеляційний суд враховує, що в заяві про скасування арешту ОСОБА_1 просила скасувати арешт, накладений державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, закінченого з підстав ст. 47 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) та знищеного згідно п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби в зв`язку зі спливом строку зберігання завершених виконавчих проваджень.

При цьому ОСОБА_1 як на матеріально-правову підставу задоволення її заяви посилалася на ст. 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вибула зі складу сторін виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва 08 липня 2019 року, і метою її звернення до суду є звільнення з-під арешту майна, накладеного в межах примусового виконання рішення, коли вона перебувала в статусі боржника у даному виконавчому провадженні.

Разом із тим, з позовом про звільнення належного їй майна з-під арешту ОСОБА_1 до суду не зверталася, оскільки її заява про скасування арешту подана в межах цивільної справи № 755/13631/14-ц, про що безпосередньо зазначено в самій заяві, і учасниками справи зазначено заявника та заінтересованих осіб - нового кредитора та територіальний відділ державної виконавчої служби.

Заява ОСОБА_1 також не є скаргою на дії, рішення або бездіяльність державного виконавця, поданою в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України, оскільки не містить відповідних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції розглянув по суті заяву ОСОБА_1 про скасування арешту передчасно, у неправильний процесуальний спосіб, не визначившись зі змістом її вимог та можливістю розгляду заяви про скасування арешту в межах цивільної справи № 755/13631/14-ц відповідно до положень ЦПК України, що унеможливлює виправлення даної процесуальної помилки на стадії апеляційного перегляду.

Апеляційний суд враховує, що однією з підстав скасування ухвали суду першої інстанції ОСОБА_1 вказувала розгляд судом першої інстанції її заяви без повідомлення сторін, однак, оскільки апеляційним судом не встановлено необхідності обов`язкового повідомлення учасників справи про дату, час і місце засідання суду, з огляду на передчасність висновків про призначення справи до розгляду в судовому засіданні, відтак не підлягає застосуванню положення п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України щодо порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.