2/465/1394/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27.03.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.

за участі секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" звернулось до Франківського райнного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Позов мотивує тим, що відповідачі зареєстровані в ЛМКП «Львівтеплоенерго», як споживачі послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідачу для здійснення оплати за надання послуг з теплопостачання був відкритий особовий рахунок. Позивач надав послуги в повному обсязі відповідача, останні такими послугами користувались, однак оплату проводили нерегулярно, в результаті чого допустили заборгованість, станом на 01.11.2022 року за спожиту теплову енергію за період з 01.05.2018 року до 31.10.2022 року становить 41556,94 грн.

Враховуючи вищевикладене, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 41556,94 грн. та судові витрати зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з поданим позовом, від відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останні просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Відзив мотивують тим, що у них не було і немає станом на сьогодні жодних правових підстав та обов`язку укладення договору щодо надання житлово-комунальних послуг, в тому числі щодо надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води враховуючи відсутність письмового договору найму жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 між основним квартиронаймачем ОСОБА_3 та ЛКП "Південне", що також свідчить про відсутність у позивача жодних законних підстав для відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 на основного квартиронаймача ОСОБА_3 . Вказують також, що у прохальній частині позовної заяви представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ЛМКП "Львівтеплоенерго" заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 41556,94 грн., однак представником позивача незаконно об`єднано в одну суму коштів заборгованість по двох різних послугах без детального розшифрування в описовій, мотивувальній та прохальній частині позовної позовної заяви. Окрім цього, як зазначається у відзиві на позовну заяву, представник позивача у позовній заяві не зазначила доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, а також посилається на сфальсифіковану, на думку відповідачів, довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописки. Також, зазначається, що позивач вчергове перервав перебіг позовної давності і в прохальній частині та своїх розрахунках мав право обгрунтовувати стягнення лише за 3 роки, а не за 4 роки 5 місяців. Окрім цього, зазначають, що послугою центразованого опалення вони не користуються з 2005 року; позивач приховує факти демонтажу аварійними бригадами трьох батарей (кухня та дві кімнати) за їх адресою. Зазнають, що вони проводять оплату щомісячно виключно за спожитий об`єм по послузі "гаряче водопостачання" згідно із показами повіреного та опломбованого квартирного лічильника в точці розподілу у межах квартири після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка, яка не має жодного відношення до послуги центрального опалення.

Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова Марків Ю.С. від 05 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до довідки ЛМКП "Львівтеплоенерго" №1 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований у ній.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно вищевказаної довідки є зареєстрованими у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, судом встановлено, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано троє осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно п.4 ст.19 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води" для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго".

У ЛМКП "Львівтеплоенерго" на ім`я ОСОБА_3 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не є відповідачем у даній справі.

Звертаючись з даним позовом, позивач стверджує, шо у відповідачів наявна заборгованість перед ЛМКП "Львівтеплоенерго" за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка станом на 01.11.2022 складає 41556,94 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно з п.1 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг.

Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє його обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) та Верховного Суду від 05 липня 2021 року у справі № 401/660/20 (провадження № 61-2770св21).

Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. №630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Частиною 2 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Плата за комунальні послуги (централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води) береться за затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в установленому поряду тарифами та вноситься щомісячно.

Як випливає з вищенаведеного, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є, окрім встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами, а й правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги, згідно з існуючими тарифами та перевірка не тільки розрахунку заборгованості, а й доказів надання комунальних послуг.

Предметом доказування у цій справі є обставини щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення з відповідачів вартості теплової енергії та гарячої, поставленої протягом спірного періоду на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту позовної заяви представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 41556,94 грн.

Разом з тим, об`єднуючи дві послуги, за які представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість, не зазначає ні у мотивувальній частині, ні в прохальній частині позовної заяви розміру заборгованості за кожну послугу окремо.

Відтак, суд позбавлений можливості визначити яка заборгованість числиться за відповідачами перед позивачем окремо по кожній наданій послузі.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду розрахунки заборгованості по нарахуванню плати за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно яких заборгованість відповідачів станом на 01.11.2022 року за період з 01.05.2018 року по 31.10.2022 року складає 41556,94 грн.

Надаючи оцінку вищевказаним розрахункам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачів за послугу з центрального опалення, такий містить, серед інших, графу 15 - "заборгованість з врахуванням поданих до суду справ" та графу 16 (без назви).

Оцінюючи надані позивачем розрахунки суд виходить з того, що такі можуть бути належним та достатнім доказом виключно у разі, якщо кожне відображене в них значення підтверджено та доведено позивачем в ході розгляду справи, однак з огляду на вищезазначене, суду видається за неможливе з`ясувати, яку саме суму заборгованості представник позивача просить стягнути із відповідачів, та де саме (у якій графі) вказана сума відображена у розрахунку заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, позивач не довів, що здійснений розрахунок плати за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у спірному періоді, складають дійсну і правильну підсумкову суму боргу.

За таких обставин, розрахунки, надані суду позивачем, за своєю суттю викликають у суду сумнів у їх достовірності, оскільки на підставі цих документів суд позбавлений можливості встановити дійсну, правильну та точну вартість поставленої послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Окрім цього, звертаючись до суду з позовною заявою позивач пред`явив позовні вимоги до двох осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як зареєстрованих у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, як вже зазначалось, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано троє осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також, зі змісту наданих представником позивача розрахунків заборгованості вбачається, що особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 відкрито саме на ім`я ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), який не залучений до справи, як співвідповідач.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у ній співвідповідача. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відтак, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, представник позивача вказує відповідачами лише двох осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не зазначаючи відповідачем ОСОБА_3 . Клопотань про залучення його до справи в якості співвідповідача в ході розгляду справи від представника позивача до суду також не надходило.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивач не скористався правом на подання відповіді на відзив щодо спростування позиції відповідачів, викладеної у відзиві на позовну заяву.

Інших доказів на підтвердження позовних вимог ЛМКП "Львівтеплоенерго" та наявності у відповідачів заборгованості в розмірі 41556,94 грн. суду не надало.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог та заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

У той час, ч. ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Повертаючись до положень ст.81 ЦПК, суд відзначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

З огляду на наведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позивачем позовних вимог.

Суд вважає, що позовні вимоги ЛКП "Львівтеплоенерго" щодо стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи, адже докази надані позивачем, у своїй сукупності не є достатніми, достовірними та належними для прийняття судом висновку про існування стверджуваних позивачем обставин, а тому позов задоволенню не підлягає.

Крім цього, відповідачами у відзиві на позовну заяву зазначається, що позивач, звертаючись до суду з позовом до ним, пропустив строк позовної давності.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як роз`яснено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, строк позовної давності застосовується судом у тому разі, коли позов є доведеним.

З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає, що згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Отже, судові витрати по справі в розмірі 2684,00 грн. слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 263, 265, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго", , адреса: м.Львів, вул.Д.Апостола, буд.1.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.С. Марків