РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/13062/23

Номер провадження 2/495/551/2024

16 лютого 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна, суд

ВСТАНОВИВ:

04.12.2023 року ОСОБА_3 (далі Позивач) до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна, у якому просить суд:

- визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 двокімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 29,9 кв.м. загальною площею 53,5 кв.м., яка в цілому складається з: 1 - коридору, 2 - житлової, 3 житлової, 4 кухні, 5 санвузел, 7 балкону та виділити йому у власність 1/2 частку зазначеної житлової квартири;

- визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 транспортного засобу автомобіля FORD FUSION 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , технічний паспорт НОМЕР_2 виданий 08 жовтня 2020 року та виділити йому у власність 1/2 частку зазначено транспортного засобу.

Стислий виклад позиції позивача з урахуванням уточненого позову

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 15 вересня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 437 та видане свідоцтво НОМЕР_3 .

19 вересня 2023 року позивачем подано позовну заяву про розірвання шлюбу між ним, відповідачкою ОСОБА_2 , зареєстрований Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 437 та видане свідоцтво НОМЕР_4 .

30 жовтня 2023 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду шлюб сторонами розірвано.

У період шлюбу позивачем та відповідачем було придбано:

- згідно договору купівлі-продажу серія та номер ННН 014631 від 21 травня 2019 року двокімнатна квартира АДРЕСА_1 житловою площею 29,9 кв.м. загальною площею 53,5 кв.м., яка в цілому складається з: 1 - коридору, 2 - житлової, 3 житлової, 4 кухні, 5 санвузел, 7 - балкону., власником зареєстрований

ОСОБА_3 автомобіль FORD FUSION 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , технічний паспорт НОМЕР_2 виданий 8 жовтня 2020 року на ОСОБА_2 .

Оскільки, майно було придбане позивачем та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за ним права власності 1/2 частки квартири та 1/2 частки автомобілю, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Процесуальні дії у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2023 року провадження по справі було відкрито, розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явилася, його представник адвокат Яковенко І.В. надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити..

Відповідач у судове засідання не з`явилася, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, під час якого, ними було придбано (спільно нажито) наступне майно, а саме:

- двокімнатна квартира АДРЕСА_1 житловою площею 29,9 кв.м. загальною площею 53,5 кв.м., яка в цілому складається з: 1 - коридору, 2 - житлової, 3 житлової, 4 кухні, 5 санвузел, 7 - балкону., власником зареєстрований ОСОБА_3

- автомобіль FORD FUSION 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , технічний паспорт НОМЕР_2 виданий 8 жовтня 2020 року на ОСОБА_2 .

Вказане підтверджується наступними досліджуваними у ході судового розгляду доказами:

- договором купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_6 /продавець/ та ОСОБА_4 /покупець/ 21 травня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. (зареєстрований в реєстрі за № 789), за яким продавець продав та передав у власність, а покупець купив за плату та прийняв у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 29,9 кв.м. загальною площею 53,5 кв.м., яка в цілому складається з: 1 - коридору, 2 - житлової, 3 житлової, 4 кухні, 5 санвузел, 7 - балкону.;

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 167395577 від 21.05.2019 року;

- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 за яким автомобіль FORD FUSION, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , технічний паспорт НОМЕР_2 виданий 8 жовтня 2020 року за яким власником вказаного автомобілю є ОСОБА_7

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Суд також звертає увагу, що відповідно положень ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Висновки суду

Таким чином, з матеріалів справи достовірно вбачається, що спірне майно набуте під час шлюбу є спільним майном подружжя, є спільною сумісною власністю та подружжя користується рівними правами на це майно. Крім того, відповідач визнав позовні вимоги, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим суд приймає таке визнання та вважає за можливе постановити рішення у справі про задоволення позовних вимог.

При цьому судом враховано, що визнання за позивачем права власності на 1/2 частину майна не порушує прав відповідача на володіння його іншою частиною.

Отже, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 60, 68, 69, 70 СК України, ст. ст. 16, 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, 5, 12, 77-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХАВЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 29,9 кв.м. загальною площею 53,5 кв.м., яка в цілому складається з: 1 - коридору, 2 - житлової, 3 житлової, 4 кухні, 5 санвузел, 7 балкону та виділити йому у власність 1/2 частку зазначеної житлової квартири.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 транспортного засобу автомобіля FORD FUSION 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , технічний паспорт НОМЕР_2 виданий 08 жовтня 2020 року та виділити йому у власність 1/2 частку зазначено транспортного засобу.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення НОМЕР_5 видане 23 червня 2021 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , який зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_2 ).

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_7 виданий 19 грудня 2017 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , яка зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_2 )

Суддя Н.Д. Анісімова