Провадження № 2-др/761/123/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Притули Н.Г.,

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

представника відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянувши заяву відповідача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.02.2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів закрито.

Представник відповідача подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 37 000,00 грн.

27.03.2024 року до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому представник позивача просить відмовити у задоволенні заяви відповідача, у зв`язку з тим, що заява про ухвалення додаткового рішення була подана після з`явлення позивачем клопотання про відмову від позову.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення даної заяви.

Відповідач та її представник підтримали подану заяву та просили її задовольнити.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали вищезазначеної справи, вислухавши сторони, суддя вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі, частково задовольнивши заяву, виходячи з наступного.

Згідно ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №521/3011/18.

Як встановлено судом, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.02.2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ОСОБА_3 у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію договору про надання правничої допомоги №19/10 від 19.10.2023 року; копію акту виконаних робіт від 08.02.2024 року; копію акту виконаних робіт від 18.04.2024 року; копію додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги №19/10 від 18.02.2024 року; копію платіжних інструкцій №0.0..1 від 21.10.2023 року на суму 4 900,00 грн. та №0.0..1 від 01.03.2024 на суму 24 100,00 грн.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

В той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 160/19098/21 від 01 лютого 2023 року).

Надаючи оцінку наведеному в акті виконаних робіт від 08.02.2024 року, де викладено об`єм виконаних адвокатом робіт та витрачений ним на це час, зокрема вказано, що на первинну консультацію, вивчення матеріалів справи, аналіз судової практики та консультування клієнта щодо формування доказової бази було витрачено 6,5 год., що становить 4 000,00 грн., суд зазначає, що витрачання 6,5 год. на первинну консультацію, вивчення матеріалів справи, аналіз судової практики та консультування клієнта щодо формування доказової бази є надмірним для фахівця в галузі права, враховуючи складність справи, а розумний і реальний час, який був би витрачений на надання таких послуг з врахуванням складності справи, не повинен перевищувати загалом 1 год., що складає 1 000,00 грн.

Щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу за підготовку відзиву та клопотань про долучення доказів в розмірі 5 000,00 грн., варто зазначити, що вказана вартість послуги є неспівмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, а тому суд вважає за можливе стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу за підготовку відзиву та клопотань про долучення доказів в розмірі 3 000,00 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколів судових засідань, судові засіданні, які відбулись 20.10.2023 року, 08.12.2023 року, 17.01.2024 року, та 07.02.2024 року, загалом тривали 3 год. 30 хв., тому наявні підстави для стягнення з позивача витрати за участь представника відповідача у вказаних судових засіданнях за 3 год. 30 хв., що становить 14 000,00 грн.

Щодо стягнення судових витрат в розмірі 8 000,00 грн. згідно акту виконаних робіт від 18.04.2024 року, понесених у зв`язку з розглядом заяви про стягнення судових витрат необхідно зазначити наступне.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.02.2024 року, справа №910/9714/22, здійснивши аналіз положень частин першої, другої та третьої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України та інших положень процесуального закону, Суд зауважив, що заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною. Подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору.

Отже, суд не вбачає підстав для стягнення з позивача судових витрат в розмірі 8 000,00 грн. згідно акту виконаних робіт від 18.04.2024 року, понесених у зв`язку з розглядом заяви про стягнення судових витрат, оскільки вказані витрати не обумовлені критерієм неминучості та не відносять до витрат, які пов`язані з розглядом справи по суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово просив відкласти розгляд справи для виклику третьої особи, при цьому від ОСОБА_5 надходили заяви про розгляд справи без його участі.

Вказані дії позивача містять ознаки зловживання своїми процесуальними правами.

Таким чином, враховуючи викладене, а також з урахуванням заперечень сторони позивача щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_1 , є неспівмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та складністю справи, а тому суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню в сумі 18 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 144, 259, 260, 270, 353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 квітня 2024 року.

Суддя: Н.Г. Притула