Справа № 354/439/23
Провадження № 22-ц/4808/316/24
Головуючий у 1 інстанції Єрмак Н. В.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О., Фединяка В. Д.,

секретаря Струтинської Д. В.

за участю

представника апелянта адвоката Москвіної Т. В.

представника позивача адвоката Яковишин В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2023 року в складі судді Єрмак Н. В., ухвалене в м. Яремче Івано-Франківської області, повний текст якого складено 04 грудня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , в якому просила витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на свою користь належну їй на праві власності 10-кімнатну квартиру, загальною площею 324,80 кв. м, житловою площею 122,40 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , площею 0,15 га із кадастровим номером :10:015:0005.

Позов обґрунтовано тим, що 21 вересня 2009 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005. На вказаній земельній ділянці було розпочато будівництво нерухомого майна, і відповідно до рішення виконавчого комітету Микуличинської сільської ради від 10 вересня 2010 року вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

З 2011 року вона постійно проживає у вказаній квартирі та користується земельною ділянкою. Жодні договори по відчуженню вказаного нерухомого майна нею не вчинялись, свідоцтво про право власності на квартиру не скасовано у встановленому законом порядку.

Разом із тим, з відомостей Державного реєстру речових прав ОСОБА_2 випадково довідалась про те, що право власності на зазначені земельну ділянку та квартиру зареєстровані за ОСОБА_1 . Так, рішеннями приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової О. В. №29203179 та №292803221 від 11 квітня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_4 та рішення Київського районного суду м. Сімферополя у справі №123/1941/13-ц проведено реєстрацію права власності на спірну квартиру та земельну ділянку за ОСОБА_4 . Того ж дня, рішенням вказаного нотаріуса за №29212150 було проведено реєстрацію обтяження на квартиру іпотеки за Іпотечним договором №1238 від 11 квітня 2016 року, іпотекодержателем за яким вказана ОСОБА_1 13 квітня 2016 року рішенням за №29262551 приватний нотаріус зареєструвала обтяження на земельну ділянку іпотеку за Іпотечним договором №1250 від 13 квітня 2016 року, іпотекодержателем за яким також вказана ОСОБА_1 . В подальшому 15 квітня 2016 року нотаріус відповідно до рішень №29280123 та №29280321 зареєструвала право власності на спірне нерухоме майно за відповідачкою ОСОБА_1 .

Дізнавшись із реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про проведені незаконні дії по зміні власника її нерухомого майна, ОСОБА_2 невідкладно зверталась у правоохоронні органи із заявою, за якою були внесені відомості в ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000982 про обвинувачення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частини 4 статті 358 КК України. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року у справі №202/1572/20 встановлено факт використання ОСОБА_4 завідомо підробленого документа (рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 11 жовтня 2013 року у справі №123/1941/13-ц) при оформленні права власності на спірне нерухоме майно і останній свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю.

У вересні 2020 року ОСОБА_2 зверталась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетілова О. В., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов І. С., про визнання незаконними та скасування рішень та записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Рішенням Яремчанського міського суду від 16 червня 2022 року, залишеного без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року, у задоволенні позову відмовлено у зв`язку із неналежним способом захисту порушеного права власності. При цьому апеляційним судом встановлено, що спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_2 поза її волею.

А тому вважає, що є підстави для застосування положень статті 388 ЦК України про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2023 року позов задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належну їй на праві власності десятикімнатну квартиру загальною площею 324,80 кв.м, житловою площею 122,40 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належну їй на праві власності земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , площею 0,15га, кадастровий номер :10:015:005.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 14 493,60 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що спірне майно вибуло з власності ОСОБА_2 поза її волею, шляхом перереєстрації права власності на інших осіб на підставі підробленого рішення суду. ОСОБА_1 володіє спірним майном незаконно, що є підставою для застосування положень статті 388 ЦК України про витребування майна з чужого незаконного володіння. При цьому суд вважав, що підстав для застосування строків позовної давності не має, оскільки позовна давність для пред`явлення позовних вимог не сплила, її перебіг зупинений на час дії карантину.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що заявлені у справі позовні вимоги адресовані лише до неї, хоча вона не є особою, у власності якої спірне нерухоме майно перейшло поза волею попереднього власника. Також у порушення вимог статей 202, 204, 215 частин 1, 3, 328, 300, 387, 388 ЦК України суд не зважив на те, що учинені із нею правочини та її права власника у будь-якому разі потребують самостійної правої оцінки, незалежно від підстав, за яких таке майно могло бути витребовуватись від ОСОБА_4 , якби він був відповідачем за конкретним позовом. Позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів недійсності будь-якого із правочинів позики та іпотеки, на підставі яких вона набула права власності на спірне нерухоме майно.

Крім того вважає, що під час розгляду справи судом не надано жодної оцінки обставинам добросовісності набуття нею права власності на спірне нерухоме майно.

Поза увагою суду залишено і та обставина, що вона у правовідносинах з державою визначається власником спірного нерухомого майна. Так, рішеннями Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №300/6843/21 та від 09 лютого 2022 року у справі №300/9843/21 встановлено наявність у неї зобов`язань платника податків, що прямо випливають у неї прав та обов`язків власників спірного нерухомого майна та є невід`ємними від них.

Також вказує, що суд першої інстанції безпідставно погодився з доводами сторони позивача щодо преюдиціальність обставин, встановлених у справі №354/859/20, зокрема наведених у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року. Підставою для відмови у позові ОСОБА_2 у вказаній справі визначено неналежність обраного позивачем способу захисту своїх інтересів, чим безумовно виключається новація судового спору, до якого предметно входили питання щодо певних обставин (фактів), попередньо з істинністю встановлених іншим судовим актом.

Необґрунтовано, на думку апелянта, суд відхилив її заяву про застосування позовної давності, не взявши до уваги посилання сторони відповідача щодо початку перебігу строку позовної давності з моменту вибуття спірного майна з володіння позивача ОСОБА_2 , тобто з 11 квітня 2016 року.

Також апелянтка зазначає про порушення судом норм процесуального права безпідставної відмови судом першої інстанції у задоволення заяв сторони відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення кримінального провадження №202/6324/21 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних порушень, передбачених статтями 190 частина 4, 358 частини 4 КК України; про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 та приватних нотаріусів Щетілової О. В. та ОСОБА_5 ; про виклик свідків.

Крім того вважає, що суд першої інстанції усупереч завданню цивільного судочинства й мети справедливого судового розгляду закрив підготовче провадження у справи не додержавшись його завдань та мети.

Посилається і на відповідну судову практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду щодо захисту права власності.

Позиція інших учасників справи

30 січня 2024 року представник позивачки адвокат Яковишин В. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Крім того, просить поновити строк для подання відзиву, посилаючись на значний обсяг апеляційної скарги (понад 60 сторінок), що потребу значного часу для вивчення аргументів апелянти, перевірки наведеної судової практики, підготовки правової позиції та викладення письмових заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин другої та шостої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи доводи сторони позивачки, з метою забезпечення учасникам справи можливості в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, колегія суддів вважає за можливе продовжити строк на подання відзиву.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Москвіна Т. В. апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Яковишин В. В. апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, день та час розгляду справи.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Суд першої інстанції встановив, що на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2009 року ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га із кадастровим номером :10:015:0005, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Микуличинської сільської ради від 10 вересня 2010 ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

З 2011 року постійним місцем проживання ОСОБА_2 є її квартира АДРЕСА_4 , в якій вона веде господарство, несе витрати по утриманню.

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: рішенням №29203179 від 11 квітня 2016 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області Щетілової О. В. на підставі заяви ОСОБА_4 та рішення Київського районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 11 жовтня 2013 року в справі №123/1941/13-ц, проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 - за ОСОБА_4 .

Також рішенням №292803221 від 11 квітня 2016 року приватного нотаріуса, Дніпровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області Щетілової О. В. на підставі заяви ОСОБА_4 та рішення Київського районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 11 жовтня 2013 року в справі №123/1941/13-ц, проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та квартира АДРЕСА_4 - за ОСОБА_4 .

Після реєстрації за ОСОБА_4 права власності на належне ОСОБА_2 майно вчинено ряд дій, спрямованих на відчуження цього майна третім особам.

Так, державний реєстратор приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілова О. В. своїм рішенням №29212150 від 12 квітня 2016 року провела державну реєстрацію обтяження на квартиру АДРЕСА_4 на підставі договору іпотеки №1238 від 11 квітня 2016 року, згідно з яким, ОСОБА_4 передав в іпотеку ОСОБА_1 нерухоме майно вказану квартиру в забезпечення виконання зобов`язань згідно з договором позики від 11 квітня 2016. Згідно з договором іпотеки №1238 від 11 квітня 2016 року строк виконання основного зобов`язання 13 квітня 2016 року, розмір основного зобов`язання 5 000 000,00 доларів США.

Крім того, державний реєстратор приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілова О. В. своїм рішенням №29262551 від 14 квітня 2016 року провела державну реєстрацію обтяження на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі договору іпотеки №1250 від 13 квітня 2016 року, згідно з яким, ОСОБА_4 передає в іпотеку ОСОБА_1 вказану земельну ділянку в забезпечення виконання зобов`язань згідно з договором позики від 11 квітня 2016 року. Згідно з договором іпотеки №1250 від 13 квітня 2016 року строк виконання основного зобов`язання 14 квітня 2016 року, розмір основного зобов`язання 5 00 000,00 доларів США.

15 квітня 2016 року державний реєстратор приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілова О. В. своїм рішенням №29280123 на підставі договору іпотеки № 1238 від 11 квітня 2016 року провела державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_4 .

Того ж дня, державний реєстратор приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Щетілова О. В. своїм рішенням №29280321 на підставі договору іпотеки №1250 від 13 квітня 2016 провела державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :10:015:0005, що розташована по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Надалі державний реєстратор приватний нотаріус, Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов І. С. своїм рішенням №32947835 та №32944401 від 15 грудня 2016 року провів державну реєстрацію обтяження на спірну квартиру та земельну ділянку на підставі договору іпотеки №3448 від 15 грудня 2016 року, згідно з яким, ОСОБА_1 передає в іпотеку ОСОБА_3 нерухоме майно спірну квартиру в забезпечення виконання зобов`язань згідно з договором позики від 09 квітня 2016 року. Згідно з договором іпотеки №3448 від 15 грудня 2016 року строк виконання основного зобов`язання - 01 квітня 2018 року, розмір основного зобов`язання 6 462 159,00 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 202/1572/20 ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000982 від 29 листопада 2019 року відносно нього закрито. За змістом вказаної ухали ОСОБА_4 , діючи умисно, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, отримав від невстановленої особи підроблену копію рішення Київського районного суду м. Сімферополь від 11 жовтня 2013 року по справі №123/1941/13-ц, провадження №2/123/1501/2013, в якому згідно з резолютивною частиною вказаного рішення позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договорів недійсними, задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру, загальною площею 324,8 кв.м, житловою площею 122,4 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :10:015:0005; визнано недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_2 та АТ «ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом Яремчанського МНО Могилевич Л.В., 28 червня 2011 року за реєстровим №1295; скасовано в Державному реєстрі речових прав та обтяжень на нерухоме майно запис про реєстрацію іпотеки №9489471 стосовно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовано в Державному реєстрі речових прав та обтяжень на нерухоме майно запис про реєстрацію обтяження №9489539 стосовно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовано в Державному реєстрі речових прав та обтяжень на нерухоме майно запис про реєстрацію іпотеки №9488917 стосовно земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :10:015:0005; скасовано в Державному реєстрі речових прав та обтяжень на нерухоме майно запис про реєстрацію обтяження №9488957 стосовно земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :10:015:0005; виселено ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_4 . Після чого, 11 квітня 2016 року о 15 год. 09 хв. ОСОБА_4 , надав приватному нотаріусу ДМНО Дніпропетровської області Щетіловій О. В. зазначену копію рішення для проведення нотаріальних дій, тим самим ОСОБА_4 використав завідомо підроблену копію рішення Київського районного суду м. Сімферополь від 11 жовтня 2013 року по справі №123/1941/13-ц, провадження №2/123/1501/2013, яке посвідчено підписом головуючого судді Сенько М. Ф., за що отримав від невстановленої органом досудового слідства особи грошові кошти в розмірі 1 000 грн. У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 358 КК України визнав повністю, суду пояснив, що обставини вчинення ним злочину відповідають тим обставинам, що зазначені в обвинувальному акті. Дана ухвала суду не оскаржувалась та набрала законної сили 17 квітня 2020 року.

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетілова О. В., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов І. С., про визнання незаконними та скасування рішень та записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішенням Яремчанського міського суду від 16 червня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Основним речово-правовим способом захисту права власності є віндикаційний позов.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/972/18 (провадження № 61-10653св19) вказано, що оскільки спірне нерухоме майно, відчужене Особа-1 третій особі - відповідачу, вибуло з володіння позивача поза його волею на підставі неіснуючого судового рішення, виправданим є застосування юридичної конструкції віндикаційного позову у разі звернення позивача з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України. Отже, у зв`язку з неправомірним позбавленням позивача права власності його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Встановивши, що спірне майно вибуло з власності позивачки поза її волею, злочинним шляхом - на підставі підробленого рішення суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, для витребування квартири та земельної ділянки із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив факт правомірності набуття позивачкою у власність спірного майна на увагу не заслуговують, оскільки ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку за договором купівлі-продажу від 21 грудня 2009 року, а квартиру на підставі рішення виконавчого комітету Микуличинської сільської ради від 10 вересня 2010 року, які у встановленому законом порядку оспорені не були та не визнавалися недійсними.

Не спроможними є посилання в апеляційній скарзі щодо відсутності доказів недійсності правочинів, на підставі яких ОСОБА_1 набула права власності на спірне нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74), 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 148) та інших.

Належним відповідачем за позовом про витребування нерухомого майна є особа, за якою зареєстроване право власності на таке майно.

З огляду на те, що спірне майно вибуло з власності поза волею позивачки, пред`явлення останньою позову до кінцевого набувача права на квартиру та земельної ділянки про їх витребування на підставі статей 387, 388, 396 ЦК України відповідає вимогам закону.

Згідно зі статтею 256 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 зробила висновок, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

Закон не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Отже, початок перебігу позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України починається з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

За таких обставин, доводи апелянта про те, що початок перебігу позовної давності розпочався з моменту вибуття спірного майна з володіння ОСОБА_2 (11 квітня 2016 року) та відповідно позивачка звернулась із позовом поза межами трирічного строку позовної давності є необґрунтованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права в частині відмови у задоволенні заяв про зупинення провадження у справі, про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, про виклик свідків, то такі не призвели до неправильного вирішення справи. Крім того, ухвалами Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про виклик свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні № 202/6324/21 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст.190 ч.4, 358 ч.4 КК України; про залучення третіх осіб, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілову О.В., приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І. С.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 березня 2024 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

В. Д. Фединяк