Справа № 146/1565/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2024 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого суддя Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ремізової Т.А.,

за участю неповнолітньої ОСОБА_1

представника позивача Балдинюк І.М. ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом Відділу Служби у справах дітей Вапнярської селищної ради до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Відділ служби у справах дітей Вапнярської селищної ради звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчалася в Марківській гімназії - філії Вапнярського ліцею № 2 з 2015 року. Дитина часто не відвідувала школу без поважної причини. Батьки ухиляються від своїх батьківських обов`язків, не займаються вихованням своєї неповнолітньої дитини, не цікавляться її розвитком, не приймають участі в утриманні, навчанні та вихованні доньки. Вітчим ОСОБА_5 - ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України по відношенню до своєї падчерки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дівчинки зайняла позицію вітчима. Неналежне ставлення до виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини створює реальну загрозу для здоров`я, життя та розвитку неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , суперечить її інтересам та порушує право на належне батьківське виховання. 06 жовтня 2023 року ОСОБА_1 було влаштовано до КЗ « Центр соціально-психологічної реабілітації дітей».

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 січня 2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 05 березня 2024 року підготовче провадження по справі закрите, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача Служби у справах дітей Вапнярської селищної ради Балдинюк І.М. у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи в телефонному режимі.

Також у судовому засіданні було з`ясовано думку неповнолітньої доньки сторін, яка зазначила, що з матір`ю спілкується рідко, проживати з батьками не бажає.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Марківка Томашпільського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , що видане 14 жовтня 2009 року виконкомом Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 6. У графі «батько» записано ОСОБА_4 , а у графі «мати» - ОСОБА_7 (а.с.5).

Дитина ОСОБА_1 перебуває в КЗ « Жмеринському обласному центрі соціально-психолоічної реабілітації дітей» як така, що опинилась у складних життєвих обставинах з 06 жовтня 2023 року по теперішній час.

З наданої представником позивача характеристики від 14 липня 2023 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 видно, що ОСОБА_1 навчалася в Марківській гімназії - філії Вапнярського ліцею № 2 з 2015 року. З початкових класів потребує постійного контролю за навчанням та поведінкою. Батьки дитини не приділяють увагу дочці, не підтримують її, не допомагають у навчанні. Класним керівником неодноразово проводились бесіди, але мати ОСОБА_5 поводилась неврівноважено та агресивно (а.с. 14-15).

З копії характеристики від 07 липня 2023 року виданої Марківським старостинським округом Вапнярської селищної ради на ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 проживає в с. Антопіль Тульчинського району Вінницької області. Одружена та проживає із ОСОБА_6 та виховують трьох дітей : ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 . Зазначено, що компроментуючими матеріалами відносно ОСОБА_3 старостинський округ не володіє (а.с.16).

В довідці виданої Антопільським психоневрологічним інтернатом вказано, що ОСОБА_3 працює в інтернаті на посаді «молодша медична сестра (санітарка - палатна)» (а.с.19).

З копії характеристики від 07 липня 2023 року виданої Марківським старостинським округом Вапнярської селищної ради на ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_9 проживає в с. Марківка Тульчинського району Вінницької області. Непрацюючий, схильний до появи в нетверезому стані, громадський порядок не порушує. Зазначено, що компроментуючими матеріалами відносно ОСОБА_4 старостинський округ не володіє (а.с.18).

Відповідно до листа відділення поліції № 2 Тульчинського районного відділу поліції від 12 липня 2023 року адресованого начальнику служби у справах дітей Вапнярської селищної ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності не притягувались ( а.с. 20).

З копії листа відділення поліції № 2 Тульчинського районного відділу поліції від 25 серпня 2023 року адресованого начальнику служби у справах дітей Вапнярської селищної ради видно, що 24 серпня 2023 року надійшло повідомлення начальника служби у справах дітей Томашпільської селищної ради про те, що малолітня ОСОБА_1 без відома батьків залишила своє місце проживання. В подальшому проведеними заходами було встановлено місце перебування малолітньої ОСОБА_1 після чого передано її батькові. Також аналогічний факт мав місце 11 серпня 20232 року під час того коли ОСОБА_1 перебувала у своєї сестри ОСОБА_10 (а.с.21).

Відповідно до акту обстеження умов проживання в АДРЕСА_1 від 24 серпня 2023 року будинок потребує ремонту. У кімнатах чисто, умебльовано. В будинку пічне опалення. Водопостачання та газопостачання відсутнє. Продукти харчування в достатній кількості. За даною адресою проживає ОСОБА_4 (батько дитини) (а.с.23).

З акту обстеження умов проживання в АДРЕСА_2 видно, що за даною адресою проживає сестра неповнолітньої ОСОБА_11 з сім`єю, яка повідомила, що їй важко фінансово утримувати сестру, просить розглянути питання про влаштування останньої до одного з реабілітацйних центрів на комісії з питань захисту прав дитини (а.с.24).

З протоколу допиту бесіди з дитиною від 24 серпня 2023 року видно, що ОСОБА_5 повідомила, що не бажає проживати ні з матір`ю, ні з батьком, ні з сестрою, тому що її ніхто не розуміє (а.с.26).

Також позивачем було надано копію акта проведення оцінки рівня безпеки дитини, копію висновку оцінки потреби сім`ї, витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що вітчим дитини ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України (а.с.27-39, 40-41, 42).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування про належний стан догляду за малолітньою ОСОБА_1 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Вапнярської селищної ради вважає за доцільне відібрати ОСОБА_1 від батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв`язку з невиконанням ними батьківських обов`язків та виникнення безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини (а.с. 11-13)

Так, згідно з ч.3 ст.51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У даній справі судом встановлено, що батьки належним чином не займаються вихованням своєї дитини, не цікавляться її розвитком, не приймають участі в утриманні, навчанні та її вихованні.

Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини у батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 цього кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Зокрема, до таких підстав згідно з п.п.2-5 ч.1 ст. 164 СК України є ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоке поводження з дитиною; батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у ч.1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19 (провадження № 61-3821св21).

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що відповідачі неналежно виконують свої батьківські обов`язки по догляду, вихованню та розвитку малолітньої дитини, враховуючи наявність реальної загрози для її життя, здоров`я та розвитку, повноцінний фізичний та духовний розвиток, безпеку, гармонію та спокій, ставлячи на перше місце найкращі інтереси дітей та оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовні вимоги про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію дітей та їх звичайні потреби, відсутність самостійного доходу, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов`язок та відповідальність батьків за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей, виходячи із їх найкращих інтересів.

А тому, з огляду на вищевикладене, керуючись принципами, законності, справедливості та пропорційності, суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , у розмірі по 1/4 всіх видів їх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19 жовтня 2023 року до повноліття дитини.

У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь дітей аліментів в частині суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь держави судовий збір, оскільки позивач був звільнений від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 12, 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.19, 150, 160, 170, 181, 182 СК України, ст.ст.7, 10, 76-82, 89,263, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов відділу Служби у справах дітей Вапнярської селищної ради до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, задовольнити.

Відібрати неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без позбавлення їх батьківських прав.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_3 аліменти на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі.

Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 аліменти на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя: І. В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 27 березня 2024 року.