Номер провадження: 22-ц/813/2995/24
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дришлюка А.І., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

19 серпня 2022 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

25 серпня 2023 року до суду від представника Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області надійшло клопотання про закриття провадження у даній справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що позовна заява позивача обґрунтована тим, що ГУ ДКС України в Одеській області листом від 18 липня 2022 року № 16-11-11/4506, за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 від 01.07.2022 б/н, від 05.07.2022 б/н та скарги від 12.07.2022 б/н щодо виконання двох виконавчих листів Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2022 по справі № 523/13573/20 стосовно солідарного стягнення з Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 6 000,00 грн, повернуло їх без виконання, чим позбавило ОСОБА_1 можливості отримати кошти присуджені рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року по справі № 523/13573/20. Постановою Одеського апеляційного суду від 09 червня 2023 року по справі № 523/13573/20 вирішено:

«Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Суворовського ВП в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в частині позовних вимог закрити.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Держава Україна у особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4500,00 гривень.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.»

Таким чином, виконавчі листи Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2022 року по справі № 523/13573/20 стосовно солідарного стягнення з Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 6 000,00 грн, на які посилається позивач, не підлягають виконанню.

Крім того відповідач посилається на те, що 06 липня 2023 року ОСОБА_1 повідомив про добровільне виконання рішення суду в частині стягнення 4500 грн. ГУНП в Одеській області.

Спірні відносини у даній цивільні справі виникли з приводу виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року, яке в подальшому було скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 09 червня 2023 року, а тому у даній справі на момент її розгляду вже відсутній предмет спору.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року клопотання представника ГУ ДКСУ в Одеській області задоволено. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДКСУ в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди закрито.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що провадження підлягає закриттю.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції послався на те, що як вбачається з матеріалів справи та доводів, викладених представником відповідача у клопотанні про закриття провадження, спірні відносини у даній цивільні справі виникли з приводу невиконання виконавчих листів виданих судом від 01.07.2022 згідно із рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року, яке в подальшому було скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 09 червня 2023 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що на час розгляду справи в суді спір відсутній.

Однак з такими висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову це зазначена в позовній заяві правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, неіснування (відсутність) предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Врахувавши викладене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

На підставі матеріалів справи встановлено, що із позовною заявою ОСОБА_1 звернувся 19 серпня 2022 року, у той же час постанову Одеського апеляційного суду ухвалено 09 червня 2023 року, а добровільне виконання рішення суду відповідачем відбулось 06 липня 2023 року, тобто після відкриття провадження у справі.

Таким чином, на час пред`явлення позову предмет спору не був відсутній, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутнім після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають низку передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема: шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 липня 2023 року у справі №335/8285/22.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та передчасно вирішив питання про закриття провадження у справі, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до ст. 377, п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та передання справи для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя Дришлюк А.І. перебував у відпустці 25 березня 2024 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 березня 2024 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 79, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2023 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

А.І. Дришлюк