ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/703/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №698/126/24 Категорія: 310020000 Баранова О.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Джус Дениса Васильовича на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є батьком дитини та постійної добровільної допомоги на утримання дитини не надає, що і змусило її звернутися з позовом до суду.

ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, кожного місяця з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, кожного місяця з дня подачі заяви до суду, тобто з 05.02.2024 року і до повноліття дитини.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з даними, що містяться у витязі з реєстру територіальної громади від 29.01.2024 року № 2024/000948504, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач не надає допомоги на утримання спільної дитини, яка проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Про способи виконання обов`язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали.

За таких обставин суд, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Джус Д.В. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення в частині відмови у стягненні повної суми заборгованості є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що суд до закінчення встановленого ним же строку для подання відзиву на позовну заяву ухвалив оскаржуване рішення, чим порушив принцип рівності учасників справи.

Зазначає, що син сторін ОСОБА_4 дійсно зареєстрований разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , але майже із самого народження проживає у м. Києві. Син сторін почергово проживає, то з позивачем, то з відповідачем.

Крім того, відповідач у добровільному порядку надав позивачу грошові кошти на забезпечення дитини та оплачував заняття сина в спортивному клубі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 19.11.2013 року вбачається, що відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З відомостей, що містяться у витязі з реєстру територіальної громади від 29.01.2024 року № 2024/000948504 видно, що ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Щодо доводів відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягали в ухваленні судового рішення по суті спору до закінчення строку для подання відзиву на позовну заяву

Пунктом 2 частини третьої статті 3 ЦПК України визначено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Частиною другою зазначеної статті визначено, що про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, строк для подання відповідачем відзиву на позов, строки для подання відповіді на відзив та заперечень, якщо справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження.

Якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали (частина четверта статті 187 ЦПК України).

Статтею 190 ЦПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 191 ЦПК України відповідач має право у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Згідно зі статтею 278 ЦПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Треті особи мають право подати пояснення щодо позову в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів із дня його отримання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Так Європейський суд з прав людини зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (KHARCHENKO v. UKRAINE, № 37666/13, § 6, 7, ЄСПЛ, від 03 жовтня 2019 року).

Встановлено, що ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06 лютого 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

У зазначеній ухвалі вказано, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 26 лютого 2024 року о 08:30 год. в приміщенні Катеринопільського районного суду Черкаської області (смт. Катеринопіль, вул. Вільного козацтва, 38).

Також відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У матеріалах справи наявні відомості про отримання 15.02.2024 року ОСОБА_1 (повнолітнім членом сім`ї ОСОБА_5 ) копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими до неї додатками (а.с. 18).

Отже, установлено, що судом першої інстанції було належно повідомлено відповідача про наявність у Катеринопільському районному суді Черкаської області провадження у цій справі.

26 лютого 2024 року суд ухвалив рішення у справі за відсутності сторін.

Колегія суддів констатує, що дійсно судове рішення по суті спору ухвалено судом до закінчення строку на подання відзиву на позовну заяву, однак при належному повідомленні відповідача про дату та час ухвалення судового рішення.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів не знаходить обов`язкових підстав для скасування судового рішення у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, які передбачені частиною 3 статті 376 ЦПК України.

Щодо суті позову.

З метою забезпечення справедливого судового розгляду й принципу рівності сторін, колегія суддів вважає за необхідне дослідити надані відповідачем докази, які на його переконання є підставою для скасування судового рішення та відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки від 19 лютого 2024 року №23 виданої школою І-ІІІ ступенів №225 Оболонського району м. Києва, ОСОБА_4 навчається у даній школі у 4-А класі (а.с. 26).

З довідки виданої керівником клубу «АМ» від 28.02.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 тренується в спортивному клубі «Aminov Jiu-Jitsu club», який знаходиться в м. Києві протягом трьох років. Оплату проводить батько дитини (а.с. 27).

Згідно з довідкою Оболонського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві, ОСОБА_1 проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , з 2008 року по теперішній час (а.с.28).

Також відповідачем надано виписку з АТ КБ «Приватбанк» з якої вбачається здійснення переказів на карту одержувача ОСОБА_2 (а.с. 30-31).

Стаття 189 СК України визначає право батьків укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати.

Доводи апеляційної скарги, що позов ОСОБА_2 є безпідставним, обставини, на які посилається позивач, не існували як на момент звернення із позовом так і на момент ухвалення судом рішення, між сторонами відсутній спір щодо сплати аліментів, оскільки аліменти на дитину він сплачує в добровільному порядку, а також несе витрати на додаткові секції, які відвідує син, колегія суддів відхиляє.

Як встановлено судом між батьками не укладено договір про сплату аліментів, при цьому колегія суддів зауважує, що стягувач аліментів відповідно до норм сімейного законодавства має право на подання позову про стягнення аліментів незалежно від добровільної сплати коштів платником аліментів.

Посилання відповідача на те, що син почергово проживає з обома батьками, колегія суддів також відхиляє, оскільки вказане не підтвердженого належними доказами у справі.

Спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини між сторонами відсутній, а тому з обставин справи підстав для тверджень про проживання дитини разом з батьком, що б у свою чергу виключало б можливість стягнення з нього аліментів на утримання сина, не вбачається.

Твердження відповідача про вихід судом за межі позовних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначення судом частки, яка підлягає стягненню на користь позивача на утримання дитини, є приведення формулювань вимог позивача у відповідність до закону.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що подання позову про стягнення аліментів є правом позивача, яке забезпечує захист від можливих зловживань з боку відповідача, а також забезпечує стабільність в утриманні та захищеність дитини щодо належного матеріального забезпечення зі сторони того з батьків, який не проживає разом з дитиною.

Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування або зміни законного та обгрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Джуса Дениса Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді