Справа № 466/6203/22
Провадження № 2/466/229/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Коновал Х.В., Хомляк О.П.

справа №466/6203/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів

в с т а н о в и в:

18.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 55200,00 доларів США та стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 (далі Позивач) в період з 05.11.2019 р. по 17.09.2020 рік перерахувала на рахунок ОСОБА_2 (далі Відповідач) грошові кошти на загальну суму 55 200,00 USD (п`ятдесят п`ять тисяч двісті доларів США 00 центів) далі 55200,00 USD.

Позивач, проживаючи на момент здійснення платежів в Швеції, здійснювала міжнародні перекази на рахунок Відповідача в Україні за допомогою фінансово-технологічної компанії Wise.

Wise має дозвіл Управління з фінансового регулювання Великої Британії згідно з Правилами обігу електронних грошових засобів від 2011р. (реєстраційний номер 900507) на ведення операцій з електронними грішми.

Так, згідно платіжних доручень (копії додаються до матеріалів справи) ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), номер користувача P12533311, здійснила такі платежі:

#102344533 від 05.11.2019 р. 10,00 USD;

#103749962 від 13.11.2019 р. 29990,00 USD;

#109156826 від 11.12.2019 2800,00 USD;

#115113473 від 13.01.2020 2800,00 USD;

#121119960 від 13.02.2020 2800,00 USD;

#127286398 від 11.03.2020 2800,00 USD;

#134007750 від 14.04.2020 2800,00USD;

#147426977 від 12.06.2020 2800,00USD;

#153323734 від 08.07.2020 2800,00 USD;

#161271158 від 07.08.2020 2800,00 USD;

#171885619 від 17.09.2020 2800,00 USD.

Отримувач за всіма платежами: фізична особа ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), деталі рахунку PBANUA2X, НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 . Загальна сума 55 200,00 USD.

Окрім платіжних доручень, сформованих за допомогою сервісу Wise, позивачем буде надана довідка компанії Wise про те, що такі платежі здійснювались.

Позивач здійснювала перекази коштів на рахунок відповідача з таких причин.

Чоловік Позивача - ОСОБА_6 (далі Покупець), та товариство з обмеженою відповідальністю «СЕМІЛЬЙОН» - (далі Продавець), уклали договір №07 від 14.11.2019р. (далі Договір) з метою придбання нежитлового приміщення.

Відповідно до п. 1.1. Договору, підписавши цей Договір, Сторони зобов`язуються у строк і на умовах, передбачених цим Договором та додатками до нього, забезпечити набуття Покупцем майнових прав на Об`єкт нерухомості нежитлового приміщення загальною прощею 100,00 кв.м. на першому поверсі Об`єкту реконструкції.

Об`єкт реконструкції нежитлові будівлі загальною площею до реконструкції 295,9 кв.м., які позначенні на плані літерою «Г-1» та «В-2» літ.1;2;3;11, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , введення в експлуатацію якого планується на ІІ квартал 2020 року.

Загальна вартість Майнових прав згідно Договору №07 від 14.11.2019р., що будуть передаватись Продавцем Покупцеві за Основним договором складатиме: еквівалент 55000,00 USD (п`ятдесят п`ять тисяч доларів США 00 центів) по курсу НБУ на момент розрахунку (24,52 гривні за один долар США), що на момент укладення договору даного Договору складає 1 348 600,00 грн.( один мільйон триста сорок вісім тисяч шістсот гривень 00 копійок) п. 3.3.2 Договору.

В Договорі вказані такі реквізити рахунку Продавця: р/р НОМЕР_2 в ЗГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», м. Львів, МФО 325321.

Копія договору додається.

Проте чоловіку позивача були надані інші реквізити на оплату Договору, а саме рахунок відповідача НОМЕР_1 .

Так, позивач думала, що здійснює міжнародні перекази на рахунок відповідача з метою виконання зобов`язань за Договором №07 від 14.11.2019 р., який уклав її чоловік з ТОВ «Семільйон». Проте згодом з`ясувалось, що відповідач не має жодного стосунку до компанії ТОВ «СЕМІЛЬЙОН», а приміщення, які мали бути передані ОСОБА_6 на виконання умов Договору зареєстровані за третіми особами і ОСОБА_6 передані не були, ТОВ «СЕМІЛЬЙОН» на зв`язок не виходить.

Позивач чи її чоловік не здійснювали жодних розрахунків безпосередньо з ТОВ «СЕМІЛЬЙОН».

Так, позивач додає такі докази:

Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «СЕМІЛЬЙОН», . Згідно Витягу засновниками юридичної особи є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Керівником юридичної особи є ОСОБА_7 .

Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , який був предметом Договору №07 від 14.11.2019р.

Власниками об`єкту нерухомості є: ОСОБА_9 з 19.04.2019р.; ОСОБА_10 з 26.10.2013р.; територіальна громада в особі Львівської міської ради з 21.05.2004р.; «Едельвейс» приватне торговельно-посередницьке мале підприємство фірма з 05.07.2004р.; ОСОБА_11 з 18.04.2006р.

Отже, Відповідач не має і ніколи не мала жодного стосунку ні до ТОВ «СЕМІЛЬЙОН», ні до приміщень, які були предметом договору №07 від 14.11.2019 р. за адресою АДРЕСА_2 .

Між Позивачем та Відповідачем не укладено жодних договорів, також між учасниками відсутні будь-які зобов`язання усного чи письмового характеру.

Таким чином, Відповідач зобов`язана повернути грошові кошти в сумі 55 200,00 USD Позивачу як безпідставно отримані.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Верховний Суд в Постанові від 17.11.2021р. у справі №904/1169/17 (904/1486/20) сформував правову позицію щодо частини першої статті 1212 ЦК України.

Зокрема, Верховний Суд вказав, що згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим, у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування статті 1215 ЦК України зроблені, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц та постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 у справі № 6-151цс13 та від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14, що були враховані судом апеляційної інстанції у оскаржуваній постанові.

Отже, відповідач набула майно, а саме грошові кошти в сумі 55 200,00 USD за рахунок позивача, при цьому правової підстави для набуття такого майна у відповідача не існувало. Між позивачем та відповідачем не укладено жодних договорів, також між учасниками відсутні будь-які зобов`язання усного чи письмового характеру.

Враховуючи наведене, відповідач зобов`язана повернути грошові кошти в сумі 55200,00 USD позивачу як безпідставно отримані, а тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_12 позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві та письмових додаткових поясненнях обставини. Просила позов задовольнити. В останнє судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про завершення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення. Представник відповідача, адвокат Яцишин І.В. двічі подавав заяви про відкладення розгляду справи, однак відзиву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що чоловік позивача ОСОБА_6 та товариство з обмеженою відповідальністю «СЕМІЛЬЙОН» - , уклали договір №07 від 14.11.2019р. з метою придбання нежитлового приміщення (а.с.30-32).

Відповідно до п. 1.1. Договору, підписавши цей Договір, Сторони зобов`язуються у строк і на умовах, передбачених цим Договором та додатками до нього, забезпечити набуття Покупцем майнових прав на Об`єкт нерухомості нежитлового приміщення загальною прощею 100,00 кв.м. на першому поверсі Об`єкту реконструкції. Об`єкт реконструкції нежитлові будівлі загальною площею до реконструкції 295,9 кв.м., які позначенні на плані літерою «Г-1» та «В-2» літ.1;2;3;11, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , введення в експлуатацію якого планується на ІІ квартал 2020 року.

Загальна вартість Майнових прав згідно Договору №07 від 14.11.2019 р., що будуть передаватись Продавцем Покупцеві за Основним договором складатиме: еквівалент 55000,00 USD (п`ятдесят п`ять тисяч доларів США 00 центів) по курсу НБУ на момент розрахунку (24,52 гривні за один долар США), що на момент укладення даного Договору складає 1 348 600,00 грн.(один мільйон триста сорок вісім тисяч шістсот гривень 00 копійок) п. 3.3.2 Договору.

В Договорі вказані такі реквізити рахунку Продавця: р/р НОМЕР_2 в ЗГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», м. Львів, МФО 325321.

Проте чоловіку позивача були надані інші реквізити на оплату Договору, а саме рахунок відповідача НОМЕР_1 .

Так, позивач ОСОБА_1 в період з 05.11.2019р. по 17.09.2020р. перерахувала на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 55 200,00 USD (п`ятдесят п`ять тисяч двісті доларів США 00 центів).

Позивач, проживаючи на момент здійснення платежів в Швеції, здійснювала міжнародні перекази на рахунок відповідача в Україні за допомогою фінансово-технологічної компанії Wise.

Wise має дозвіл Управління з фінансового регулювання Великої Британії згідно з Правилами обігу електронних грошових засобів від 2011р. (реєстраційний номер 900507) на ведення операцій з електронними грішми.

Згідно платіжних доручень, ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), номер користувача P12533311, здійснила такі платежі: #102344533 від 05.11.2019 р. 10,00 USD; #103749962 від 13.11.2019р. 29990,00 USD; #109156826 від 11.12.2019 2800,00 USD; #115113473 від 13.01.2020 2800,00 USD; #121119960 від 13.02.2020 2800,00 USD; #127286398 від 11.03.2020 2800,00 USD; #134007750 від 14.04.2020 2800,00USD; #147426977 від 12.06.2020 2800,00USD; #153323734 від 08.07.2020 2800,00 USD; #161271158 від 07.08.2020 2800,00 USD; #171885619 від 17.09.2020 2800,00 USD (а.с.8-29).

Отримувач за всіма платежами: фізична особа ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), деталі рахунку PBANUA2X, НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 . Загальна сума 55200,00 USD.

Крім того, АТ КБ «Приват Банк» надав на ухвалу суду виписку від 29.03.2023 з рахунку, що підтверджує зарахування коштів на рахунок отримувача, фізичної особи ОСОБА_2 (Iryna Pyrig), деталі рахунку PBANUA2X, НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , від платника: фізичної особи ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), яке було здійснено через компанію Wise (реєстраційний номер компанії НОМЕР_4 ), номер користувача Yaryna Koval Р12533311 такими платежами: #102344533 від 05.11.2019р. 10,00 USD; #103749962 від 13.11.2019р. 29990,00 USD; #109156826 від 11.12.2019р. 2800,00 USD; #115113473 від 13.01.2020р. 2800,00 USD; #121119930 від 13.02.2020р. 2800,00 USD; #127286398 від 11.03.2020р. 2800,00 USD; #134007750 від 14.04.2020р. 2800,00 USD; #147426977 від 12.06.2020р. 2800,00 USD; #153323734 від 08.07.2020р. 2800,00 USD; #161271158 від 07.08.2020р. 2800,00 USD; #171885619 від 17.09.2020р. 2800,00 USD (а.с.145).

Так, позивач вважала, що здійснює міжнародні перекази на рахунок відповідача з метою виконання зобов`язань за Договором №07 від 14.11.2019р., який уклав її чоловік з ТОВ «Семільйон». Проте згодом з`ясувалось, що відповідач не має жодного стосунку до компанії ТОВ «СЕМІЛЬЙОН», а приміщення, які мали бути передані ОСОБА_6 на виконання умов Договору зареєстровані за третіми особами і ОСОБА_6 передані не були.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «СЕМІЛЬЙОН», , засновниками юридичної особи є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Керівником юридичної особи є ОСОБА_7 (а.с.33).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , який був предметом Договору №07 від 14.11.2019р., власниками об`єкту нерухомості є: ОСОБА_9 з 19.04.2019р.; ОСОБА_10 з 26.10.2013р.; територіальна громада в особі Львівської міської ради з 21.05.2004р.; «Едельвейс» приватне торговельно-посередницьке мале підприємство фірма з 05.07.2004р.; ОСОБА_11 з 18.04.2006р. (а.с.34-39).

Отже, відповідач не має і ніколи не мала жодного відношення ні до ТОВ «СЕМІЛЬЙОН», ні до приміщень, які були предметом договору №07 від 14.11.2019р. за адресою АДРЕСА_2 . Між позивачем та відповідачем не укладено жодних договорів, також між учасниками відсутні будь-які зобов`язання усного чи письмового характеру.

Крім того, постановою слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області від 28.07.2022, ОСОБА_6 чоловіка позивача, визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0000192 від 18.02.2022 по факту вчинення ТОВ «Семільйон» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (а.с.234).

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення ст.1212 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Отже ст. 1212 ЦК України передбачений такий спосіб захисту як кондикційний позов.

Ознаками кондикційного позову є: відповідач набув чи зберіг майно за рахунок позивача; набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала; річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі, грошовими коштами; відсутність договірних правовідносин (у тому числі, недійсного договору) між позивачем та відповідачем щодо спірного майна (речові правовідносини); не має правового значення: чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним; чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події; застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних засобів захисту.

Такі ознаки викладені, зокрема, у висновках Верховного Суду (постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 року №6-3090цс15 та постанова Верховного Суду України від 24.09.2014 року № 6-122цс14).

На переконання суду вказані ознаки наявні у спірних правовідносинах.

Крім того, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження відбулось за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобов`язань наявність вини набувача (зберігача) майна не є необхідною обставиною. Визначальним є наявність факту неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість, не є заходом відповідальності. Набувач має обов`язок повернути майно, яке він безпідставно набув (зберігав), або його вартість.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 викладена така правова позиція: кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18 вказав, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений раніше у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені статтею 1212 ЦК України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях. Дана правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 26.01.2022р. у справі № 924/1338/19.

У постанові Верховного Суду від 11.03.2023р. у справі № 548/741/21 зазначено, що тлумачення норм ст. 1212 ЦК України свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Відтак, можна зробити висновок, що під час розгляду даної категорії справ, посилаючись на суперечливість поведінки позивачів, Верховний Суд залишав в силі рішення судів попередніх інстанцій, якими відмовляли у стягненні безпідставно набутих коштів.

Проте, суд вважає, що в даному випадку відсутня суперечливість поведінки ОСОБА_1 з огляду на таке.

Між чоловіком позивача та ТОВ «СЕМІЛЬЙОН» укладено Договір №07 від 14 листопада 2019 року, предметом якого є майнові права на Об`єкт нерухомості.

Відповідно до ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Відтак, під час підписання чоловіком позивача Договору, директором ТОВ «СЕМІЛЬЙОН» було надано відмінні від тих, що були зазначені в Договорі, реквізити із вказівкою оплати платежів за Договором саме на них.

В подальшому, чоловік позивача передав їй для оплати саме реквізити ОСОБА_2 , а тому позивач свідомо здійснювала платежі на рахунок відповідача, вважаючи, що здійснює оплату за Договором, укладеним її чоловіком в інтересах сім`ї. Проте, як виявилось, кошти надходили третій особі, яка не мала відношення до ТОВ «СЕМІЛЬЙОН» і не на виконання договору. Дізнавшись, що приміщення, які мали перейти у власність чоловіка зареєстровані на інших осіб, позивач подала позов до суду про стягнення безпідставно набутих відповідачкою коштів.

Це підтверджує відсутність суперечливої поведінки позивача та підставність витребування незаконно отриманих відповідачем коштів.

Крім того, згідно з висновками, викладеними в Постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №924/1338/19, за змістом частини 1 статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Також, у зв`язку з існуванням різних протилежних та взаємовиключних підходів в судовій практиці Верховного Суду до тлумачення та застосування статей 625 та 1212 ЦК України в контексті визначення моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання по поверненню безпідставно набутого майна, Верховний Суд 07.02.2024 року у своїй Постанові по справі №910/3831/22 зазначено наступне.

Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.

Подібний висновок викладений у пунктах 66, 67 постанови Касаційного господарського суду від 01 вересня 2022 року у справі № 910/9544/19, на яку посилається колегія суддів Касаційного господарського суду в цій справі. За обставинами цієї справи особа отримала кошти за нікчемним правочином, відповідно обов`язок повернути ці кошти виник у неї з моменту їх безпідставного отримання, оскільки недійсність нікчемного правочину встановлена законом і визнання його недійсним судом не вимагається. Такий висновок Велика Палата Верховного Суду вважає правильним. Також було встановлено факти про те, що кошти в сумі 18 454 848,76 грн були помилково перераховані позивачем на адресу відповідача та, відповідно, безпідставно одержані відповідачем, внаслідок чого у відповідача виник обов`язок їх повернути відповідно до положень статті 1212 ЦК України.

Відтак, суд вважає, що вказана Постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 року також підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки такі є схожими в контексті безпідставності отримання відповідачем грошових коштів та виконання обов`язку з їх повернення.

Отже, зважаючи на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виникало договірних правовідносин, правові підстави для набуття грошових коштів відповідачем відсутні, а це означає, що безпідставно отримані кошти підлягають поверненню відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Будь-яких доказів на спростування вимог сторони позивача та правомірності отримання коштів стороною відповідача суду надано не було. Відзив на позовну заяву у визначений законом строк відповідач не подав.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 55200,00 доларів США знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 12405,00 грн.

Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється судом відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати як джерело права практику Європейського суду з прав людини, надалі ЄСПЛ.

В свою чергу ЄСПЛ у своїй практиці визначає поняття «фактично понесені витрати на сплату гонорару» (див., наприклад, рішення від 16.02.2012 у справі «Савін проти України», п. 97; рішення від 07.11.2013 у справі «Бєлоусов проти України», п. 115), не лише ті витрати, яким є документальне підтвердження, а і ті, які за умовами договору з адвокатом клієнт має сплатити як гонорар.

Наведена практика ЄСПЛ цілком узгоджується з приписами п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, щодо доказування обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, обставинами, які підлягають доказуванню, щодо розміру витрат сторони позивача на правничу (правову) допомогу, є: обсяг наданих адвокатом в рамках Договору №12/01/22-1 про надання правничої допомоги від 12.01.2022 послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена або підлягає сплаті. Такі обставини підтверджуються: Актом приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги) від 08.08.2023 АО «Правда і Закон», розрахунком суми понесених судових витрат та детальним описом наданих послуг до Акту приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги) від 08.08.2023 АО «Правда і Закон», платіжними дорученнями від 21.03.2023, 15.08.2022, рахунками на оплату від 12.08.2022, від 20.03.2023 на загальну суму 25405,00грн. (а.с.179-186).

При цьому суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду висловлений у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 про те, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, вартість фактично наданих для ОСОБА_1 у цивільній справі №466/6203/22 послуг у вигляді професійної правової (правничої) допомоги складає суму, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в розмірі 25405,00грн.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,133,137,141,247,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 55200,00 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12405,00 гривень (дванадцять тисяч чотириста п`ять гривень) сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25405,00грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста п`ять гривень).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 березня 2024 року.

Суддя О. І. Ковальчук