Постанова

Іменем України

19 березня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1508/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва

від 06 грудня 2023 року про відмову в забезпеченні позову

у складі судді Шевченко Т. М.

у цивільній справі №752/25320/23 Голосіївського районного суду м. Києва

за заявою ОСОБА_1

про забезпечення позову до подання позовної заяви,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

У С Т А Н О В И В:

04 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом: 1) заборони відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) заборони державним реєстраторам будь-яких органів (крім реєстраційних дій Міністерства юстиції України за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації), а також нотаріусам, та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб'єктам державної реєстрації в розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень приймати рішення про державну реєстрацію змін, здійснювати державну реєстрацію змін, здійснювати та (або) проводити реєстраційні дії та вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідні записи, що стосуються змін ОПМ №00, а саме відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву мотивував тим, що він має намір звернутися у суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, оскільки, на його думку, остання уклала з ним договір позики та іпотечний договір шляхом обману з метою заволодіння його майном та без наміру виконувати умови договору позики та іпотечного договору, предметом якого є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначав, що 17.08.2023 державний реєстратор припинив запис про право власності за ОСОБА_1 та в другий раз зареєстрував право власності за ОСОБА_2 на підставі іпотечного договору від 24.06.2015 та доповнень до нього. Вважав, що необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яку ОСОБА_2 набула у власність в позасудовому порядку на підставі повторного звернення стягнення на предмет іпотеки з порушенням вимог діючого законодавства.

На думку заявника, не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист його прав, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він має намір звернутися до суду, оскільки ОСОБА_2 , як власник квартири, має можливість в будь-який час її відчужити.

Також в обґрунтування заяви зазначив, що 11.09.2023 він подав до Міністерства юстиції України скаргу щодо рішення державного реєстратора від 23.08.2023 про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 . Розгляд скарги призначено на 07 грудня 2023 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Як на підставу скасування ухвали суду посилався на те, що суд першої інстанції керувався відсутністю співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін й інших учасників судового процесу, що на думку суду, не відповідає вимогам адекватності заходу забезпечення позову, про який просить заявник. Вважав, що таким чином суд першої інстанції вийшов за межі заяви про забезпечення позову та встановлення обставин, які не зазначалися у заяві, не врахував предмет спору, який буде поданий позивачем, а саме визнання недійсним договору позики від 24.06.2015, який укладено між ним та ОСОБА_2 , визнання недійсним іпотечного договору від 24.06.2015, укладеного під впливом обману та застосування наслідків недійсності договору позики та іпотечного договору у виді реституції.

Зазначав, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд не дослідив докази надані разом із заявою про забезпечення позову.

Також в обґрунтування апеляційної скарги зазначив обставини, на які посилався в заяві про забезпечення позову.

За наведених обставин просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_2 подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що адекватність обраного заявником заходу забезпечення позову не відповідає позовним вимогам, які має намір пред'явити ОСОБА_1 . Також посилалася на те, що ОСОБА_1 , як і в попередньому випадку, після відмови суду у вжитті заходів забезпечення позову до подання позовної заяви позовну заяву з відповідним предметом позовних вимог так і не подав до суду, що підтверджує відсутність у нього дійсного наміру вирішення судового спору та доводить, що єдиною його метою є обмеження прав та законних інтересів інших осіб шляхом отримання необґрунтованих судових заборон.

Зауважила, що наразі в державному реєстрі наявні записи про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній. Пояснив суду, що подана ним скарга до Міністерства юстиції України на рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 задоволена і наразі в державному реєстрі поновлено запис про його право власності на квартиру.

ОСОБА_2 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 .

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення скаржника, перевірила доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що він має намір подати до суду позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину, стягнення збитків та моральної шкоди.

Також посилався на те, що забезпечення позову є необхідним, оскільки на підставі іпотечного договору в позасудовому порядку право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 , яка в свою чергу може відчужити цю ж квартиру, як власник.

Крім того, в заяві ОСОБА_1 посилався на те, що він до Міністерства юстиції України подав скаргу на рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не зазначив результати розгляду його скарги, поданої до Міністерства юстиції України. Проте, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що його скаргу було задоволено та скасовано рішення державного реєстратора з поновленням в державному реєстрі запису про право власності на квартиру за ним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 теж вказала на те, що в державному реєстрі наявний запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , на підтвердження чого до відзиву долучила Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 124-125).

Таким чином, з наведеного слідує, що фактично обставина, на підставі якої було подано заяву про забезпечення позову, відпала, оскільки квартира, щодо якої ОСОБА_1 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони її відчуження та заборони відповідним органам вчиняти будь-які реєстраційні відносно цієї квартири, зареєстрована за ним на праві власності.

Щодо посилань скаржника на те, що не зважаючи на поновлення запису про право власності на квартиру за ним, залишилося чинним обтяження, яке виникло на підставі іпотечного договору, колегія суддів зазначає, що наявність такого обтяження не може свідчити про майбутнє утруднення чи ускладнення виконання рішення суду за позовом, який має намір подати ОСОБА_1 . Більш того, дане обтяження існувало задовго до подання заяви про забезпечення позову.

Таким чином, наведені обставини в цілому вказують на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів також зауважує, що у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначав про те, що має намір подати позов до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину, стягнення збитків та моральної шкоди. Поруч з цим не зазначав який саме предмет майбутнього позову, а лише посилався на те, що право власності на квартиру, яка є предмет іпотеки, зареєстровано за ОСОБА_2 в позасудовому порядку з порушенням законодавства.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вже зазначив, що предметом позову, який ним буде подано є: 1) визнання недійсним договору позики від 24.06.2015, з усіма подальшими змінами та доповненнями, який укладено між ним та ОСОБА_2 ; 2) визнання недійсним іпотечного договору від з усіма змінами та доповненнями, посвідченого ПН КМНО Левчуком І. І. та внесено в реєстр за №825 24.06.2015, укладеного під впливом обману; 3) застосування наслідків недійсності договору позики та іпотечного договору у виді реституції

З наведеного слідує, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив про позов і вказав його предмет, який має намір пред'явити до ОСОБА_2 , але таких обставин в суді першої інстанції не доводив.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, вийшов за межі вимог заяви про забезпечення позову та не врахував предмет майбутнього позову.

Доводи апеляційної скарги, що суд не дослідив докази надані разом із заявою про забезпечення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з мотивувальної частини ухвали суд на підставі наданих ОСОБА_1 доказів виклав всі обставини, які передували поданню заяви про забезпечення позову.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що питання щодо забезпечення позову судом першої інстанції вирішено за повного з'ясування всіх обставин, які мають значення при вирішення процесуального питання про забезпечення позову, та з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року про відмову в забезпеченні позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 березня 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська