Провадження № 2/727/286/24
РІШЕННЯ
14 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:
головуючого судді - Слободян Г.М.
секретар судового засідання Костенюк О.І.
за участі сторін: представника позивача ОСОБА_1 , - адвоката Фортуна Г.Г.
Описова частина. Короткий зміст позову.
Рух справи та позиція сторін.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.11.2023 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено до розгляду в підготовче засідання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.12.2023 року закрито підготовче провадження у справі.
11.12.2023 року представник відповідача, адвокат Капінус А.А. на електронну адресу суду надіслав відзив на позовну заяву. Вказав у відзиві, що ТзОВ «МС Імперіал Буд» позовні вимоги не визнає, вважає позовні вимоги необґрунтованими, та такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи та чинному законодавстві, у зв?язку з чим не підлягають до задоволення. На спростування доводів позивача наведених у позовній заяві вказав на те, що між сторонами укладено саме попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не містить жодних елементів договору підряду, а тому не може вважатись договором надання послуги чи робіт.
Вказав також на те, що попередній договір №А_315 від 05.09.2017 року є саме попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, який не містить та не міг містити умов щодо того, що відповідач на замовлення позивача повинен збудувати об`єкт нерухомості, відтак позивач не являється споживачем будівельних робіт (послуг).
Зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України та п.21 Попереднього договору, зобов`язання сторін по укладанню основного договору купівлі-продажу припинилось 31 березня 2018 року, а з 01.04.2018 року виникло зобов`язання повернути забезпечувальний платіж протягом 30 днів (п.10 попереднього договору).
Враховуючи відсутність у сторін з 01.04.2018 року обов`язку укласти основний договір, в ТзОВ «МС Імперіал Буд» не може виникнути прострочення виконання робіт чи послуг, тощо, а може виникнути тільки прострочення зобов`язання по поверненню забезпечувального платежу, оскільки необхідною передумовою для перерахування позивачу коштів є надання відповідачу позивачем банківських реквізитів останнього. Однак, попередній договір не містить банківських реквізитів позивача, крім того, останній не звертався до Товариства із заявою про повернення забезпечувального платежу. Вказує на те, що без надання позивачем своїх банківських реквізитів відповідач не міг перерахувати позивачу сплачений платіж, а тому відповідно до ч.2 ст.613 ЦК України зобов`язання відповідача його повернути позивачу є відстроченим до надання позивачем своїх банківських реквізитів, а не простроченим, в зв`язку із чим позивач немає права на отримання пені по відстроченому зобов`язанню.
Окрім наведеного, у відзиві звертається увага на те, що по попередньому договору, відповідач не повинен був надавати позивачу послуги та роботи, а також, враховуючи, що у відповідача відсутнє прострочене зобов`язання, а наявне зобов`язання по поверненню забезпечувального платежу не являється послугою чи роботою, у зв?язку з чим положення статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані до правовідносин між сторонами в даній справі, просять, застосувати строки позовної давності по вимогам про стягнення пені та в задоволенні позовних вимог відмовити.
18.12.2023 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Фортуна Г.Г. скерував на електронну адресу суду пояснення на спростування доводів вказаних відповідачем у відзиві. Зазначив, що основним видом економічної діяльності відповідача є організація будівництва житлових і нежитлових будівель, а тому очевидним є те, що між сторонами було укладено договір підряду, відповідно до якого позивач оплатив послуги з будівництва житла, про що свідчить сплачений позивачем забезпечувальний платіж. Вважає, що відповідач навмисно спотворює умови договору, оскільки попереднім договором чітко передбачено сплату відповідачеві коштів за об?єкт будівництва, вказана вартість об?єкта та сам об?єкт. Стверджує, що позивач повністю виконав умови передбачені договором, в той час як ТзОВ «МС Імперіал Буд» допустило істотне порушення умов договору. Просив позов задовольнити.
19.12.2023 року представник відповідача «МС Імперіал Буд» направив до суду заперечення на відповідь на відзив. Вказав на те, що рішення Чернівецькоі? міськоі? ради, містобудівні умови та обмеження, а також дозвіл, на які посилається представник позивача не спростовують доводів відповідача, а підтверджують, що на день укладання попереднього договору, відповідач не мав в користуванні чи у власності земельноі? ділянки, не мав будівельноі? ліцензіі? та не мав дозволу на будівельні роботи. Крім того, жодною умовою попереднього договору не визначено переліку робіт, ціну робіт і спосіб і?х виконання, що визначає договір підряду. Вказує, при цьому, що в пункті 4 Попереднього договору вказано, що ... забезпечувальнии? платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Тобто, сторони встановили, що передбачені у цьому пункті лише забезпечувальні платежі які є «іншим видом забезпечення виконання зобов`язання» згідно ст.546 ЦК Украі?ни та не є неустои?кою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком; тобто, попереднім договором та квитанціями про оплату чітко було установлено, що сплачені позивачем кошти є забезпечувальним платежем, а не коштами сплаченими за роботи, послуги тощо. Вважає, що твердження представника позивача щодо неможливості застосування до даних правовідносин ст.232 ГК Украі?ни є хибними, з огляду на те, що максимальнии? строк нарахування пені є шість місяців з дня прострочення зобов`язання, а не три роки, як розраховано позивачем. Просять, застосувати строк позовноі? давності до заявлених позовних вимог, та відмовити в задоволенні позову повністю; стягнути з позивача судові витрати.
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Фортуна Г.Г. у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні обставинам наведеним в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Щодо вимог представника відповідача про застосування у справі строку позовної давності вказав, що позивач звернувся до суду 10 листопада 2023 року, а тому, враховуючи строки початку перебігу позовної давності та продовження законом строків позовної давності на строк дії карантину, а пізніше на строк дії воєнного стану, вважає, що звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача пені відбулось в межах строку позовної давності.
Представник відповідача ТзОВ «МС Імперіал Буд», ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак скерував до суду письмові заяви, у яких, відповідно, просив розглянути справу за його відсутності по наявним матеріалам у справі.
Згідно ч. 3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Виходячи з вимог п.5 ч.2 ст.223, ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд вважає, що судовий розгляд справи за відсутності представника відповідача, адвоката Капінуса А.А, та наявності поданих ним заяв про розгляд справи за його відсутнсоті, а також встановлених обставин не явки представника відповідача в судові засідання, не перешкоджає вирішенню спору, за відсутності останнього.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог статті 264 ЦПКУкраїни під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.
З`ясовані фактичні обставини справи, досліджені докази та застосовані норми права.
ОСОБА_1 зобов`язується сплатити стороні, на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовано складає 1 396 778,00 гривень (п.2.2 Договору). В якості оплати за об`єкт нерухомості квартири буде зараховуватись забезпечувальний платіж, здійснений ОСОБА_1 відповідно до п.4 попереднього договору (п.2.5 Договору). На забезпечення виконання зобов`язання за цим договором ОСОБА_1 сплачує ТоЗВ МА ІмперіалБуд забезпечувальний платіж у розмірі 1 396 778,00 гривень. Забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбачені в цьому пункті забезпечувальні платежі є «іншим видом забезпечення виконання зобов`язання», згідно ст.546 ЦК України та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (п.4 Договору). Згідно пункту 10 договору вбачається, що сторони домовились про те, що забезпечувальний платіж повертається ТзОВ «МС Імперіал Буд» ОСОБА_1 шляхом перерахування грошових коштів на рахунок останньої у банківській установі у випадку, якщо основний договір не буде укладений у зв`язку з неможливістю виконання ТзОВ «МС Імперіал Буд» зобов`язання, передбаченого п.1 цього попереднього договору або відмовою ТзОВ «МС Імперіал Буд» від укладання Основного договору з інших причин, незалежних від ОСОБА_1 .
При цьому, остання зобов`язується повернути забезпечувальний платіж ТзОВ «МС Імперіал Буд» протягом 30-ти банківських днів, з моменту спливу терміну, вказаного у пункті 1 цього Попереднього договору. Згідно п.11 зазначено, що у випадку порушення ТзОВ «МС Імперіал Буд» терміну повернення грошових коштів, встановленого у п.10 даного договору, ТзОВ «МС Імперіал Буд» сплачує ОСОБА_1 (на його вимогу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення. У випадку, якщо прострочення терміну платежу перевищить 30 календарних дні, ТзОВ «МС Імперіал Буд» (додатково до пені) сплачує ОСОБА_1 (на її вимогу) штраф урозмірі 3%.
Крім цього, у пунктах 21, 22 договору сторони погодили, що зобов`язання сторін щодо підписання основного договору, встановлені цим попереднім договором, припиняються у випадку, якщо основний договір не укладено протягом терміну, встановленого попереднім договором. Цей договір є попереднім договором, закріплює зобов`язання сторін укласти основний договір та не є правовстановлюючим документом на об`єкт нерухомості та не підтверджує право власності ОСОБА_1 на такий об`єкт (а.с.9-11).
Згідно довідок, виданих «МС Імперіал буд», ОСОБА_1 внесла на рахунок відповідача кошти в сумі 1 396 778,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та №1 від 06.09.2017 року на суму 260 778,00 грн., 286 000,00 грн., платіжними дорученнями та №1 від 05.09.2017 року на суму 425 000,00 грн. ( а.с.12-16). Тобто, позивач сплатила забезпечувальний платіж за попереднім договором №А_315 від 05.09.2017 року, в загальній обумовленій договором сумі 1 396 778,00 гривень.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями частини 1 статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, визнання такого договору дійсним, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.
Укладення попереднього договору та виконання умов, які у ньому були передбачені, є лише передумовами для укладення основного договору, і не заміняє собою основний договір. Навпаки, внаслідок не укладення основного договору зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється.
Дана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 522/970/18.
За системним аналізом статті 635 ЦК України можна прийти до висновку, що єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Ухилення від такого укладення є порушенням цього зобов`язання, однак якщо факт ухилення судами не встановлено, а сторони в обумовлений строк (термін) основний договір не уклали або одна зі сторін не направила іншій стороні пропозицію про його укладення, таке зобов`язання вважається припиненим.
Тобто, єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у строк до кінця І кварталу 2018 року.
У судовому засіданні, в ході з`ясування обставин по справі, установлено, що в наведений попереднім договором від 05.09.2017 строк, основний договір позивачем укладений не був.
Отже, беручи до уваги проаналізовані норми права, враховуючи позицію Верховного суду, суд приходить до висновку, що зобов`язання за попереднім договором припинилися після закінчення строку на укладення основного договору - вкінці першого кварталу 2018 року.
Суд, проаналізувавши укладений сторонами попередній договір встановив, що пунктом 10 даного договору обумовлено повернення ТзОВ «МС Імперіал Буд» ОСОБА_1 забезпечувального платежу у випадку якщо основний договір не буде укладений.
Разом з цим, пунктом 11 дослідженого вище договору встановлені положення про стягнення пені у випадку порушення ТзОВ «МС Імперіал Буд» терміну повернення грошових коштів, встановленого у п. 10 цього договору.
Як вбачається з позовної заяви, позивач заявляючи вимогу про стягнення пені посилається на положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до статей 1, 1-1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Суд звертає увагу на те, що вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. При цьому, відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Так, згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Тлумачення абзацу 1 частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що цей абзац застосовується до договорів підряду та договорів про надання послуг, та не поширюється на договори купівлі-продажу майнових прав. Відповідно прострочення зобов`язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Вказане викладене у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №587/823/19, що у силу вимог частини 4 статті 263 ЦПК України підлягає обов`язковому врахуванню судами при застосуванні норм права у спірних правовідносинах.
У даній справі зміст попереднього договору №А_315 від 05.09.2017 року та тлумачення його змісту дозволяють зробити висновок про те, що між сторонами укладено попередній договір щодо намірів укладення в майбутньому основного договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Суд, враховуючи вищевикладене, вважає, що наведений вище, досліджений попередній договір не містить елементів договору підряду чи договору про надання послуг, у зв?язку з чим доводи позивача про зворотнє не приймаються судом. Разом з цим, перекваліфікація відповідного договору може мати місце, зокрема, при: (а) недійсності договору (зокрема, удаваності договору); (б) тлумаченні змісту договору. Перекваліфікація договору можлива тільки в тих випадках, коли вона відбувається в межах спору, що стосується такого договору.
Верховний Суд у своїй постанові від 04 серпня 2021 року у справі №587/823/19 вказав, що по своїй суті перекваліфікація договору направлена на з`ясуванні справжньої волі сторін договору, який перекваліфіковується в інший, що, відповідно, можливо зробити тільки в рамках спору щодо такого договору.
Крім цього, суд враховує норми Закону України «Про інвестиційну діяльність», а також те, що предметом в справі дослідженого попереднього договору є укладення в майбутньому основного договору купівлі-продажу спірної квартири, де ТзОВ «МС Імперіал Буд» зобов`язується оформити на себе правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі-продажу. Тобто, вказаний попередній договір не містить істотних умов, що притаманні інвестиційному договору (купівлі-продажу майнових прав).
В розрізі наявних правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, суд проаналізувавши положення приписів Закону України «Про захист прав споживачів», приходить до висновку, що відповідач не може вважатися ані виконавцем, ані виробником, оскільки внаслідок укладення попереднього договору він прийняв на себе лише одне зобов`язання - укласти основний договір, а позивач не споживачем послуг у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», що в свою чергу виключає можливість застосування до наявних правовідносин приписів ЗУ «Про захист прав споживачів».
Враховуючи також те, що у встановлений попереднім договором строк, сторонами не було укладено основного договору та внаслідок чого строк дії попереднього договору закінчився, враховуючи те, що єдине зобов`язання за попереднім договором було укладення основного договору, суд приходить до висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки застосування у спірних правовідносинах норм ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є неможливим.
Що стосується вимог представника відповідача щодо застосування строків позовної давності.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусно хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-IX. Вказаним законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 №211 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 09.12.2020 №1236 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 до 01.10.2021 на всій території України. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2021 року карантин продовжено до 31.12.2021 року.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236" від 19.08.2022 №928 було продовжено до 31.12.2022 на всій території України карантин через COVID-19 та режим надзвичайного стану.
Разом з цим, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України від 14 березня 2022 року №133, від 18 квітня 2022 року №259, від 18 травня 2022 року №341, від 12 серпня 2022 року №573, від 7 листопада 2022 року №757, від 6 лютого 2023 року №58, від 01 травня 2023 року №254.
Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451 продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.
Відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Зважаючи на викладене, та беручи до уваги те, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 10 листопада 2023 року, враховуючи також строки початку перебігу позовної давності та продовження законом строків позовної давності на строк дії карантину, а пізніше на строк дії воєнного стану, то звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача пені відбулось в межах строку позовної давності, а тому вимога відповідача про застосування строків позовної давності залишається судом без задоволення.
У відповідності до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про захист прав споживачів», статтями 549, 635 ЦК України, статтями 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду безпосередньо або через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 25.03.2024 року.
Суддя Слободян Г.М.