Справа № 148/166/22
Провадження №2/148/18/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів дійсними, визнання права власності,-

встановив:

В лютому 2022 позивач звернувся в суд з вказаним вище позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що в березні 2013 року між ним та відповідачами було досягнуто домовленості про купівлю-продаж трьох земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницького (за межами населеного пункту: 1) площею 1,0000 га, кадастровий номер :01:001:0283, належної на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №783810 ОСОБА_2 ; 2) площею 1,0000 га, кадастровий номер :01:001:0296, належної на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №783826 ОСОБА_5 ; 3) площею 1,0000 га, кадастровий номер :01:001:0295, належної на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №783827 ОСОБА_3 . А також двох земельних ділянок, розташованих на території Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належних ОСОБА_2 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №392122 площею 1,6679 га, кадастровий номер 010030173, та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №392123 площею 1,6679 га, кадастровий номер 010030174.

При укладенні угод між сторонами було погоджено всі істотні умови купівлі-продажу земельних ділянок, зокрема, щодо ціни, передачі майна у власність, подальшого оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі. Обумовлена відкладальна умова порядку оформлення. Так, сторони домовились в місячний строк з дня отримання коштів продавцями від покупця за земельні ділянки, нотаріально оформити правочини, а на земельні ділянки з кадастровими номерами: 010030173, 010030174 - в місячний строк з дня зняття мораторію.

На підтвердження укладених угод позивач сплатив відповідачам кошти у сумі 94 000 грн., що еквівалентно 11 757 доларів США згідно курсу Національного Банку України на день досягнення домовленості, а саме: 03.03.2013 - кошти у розмірі сорок сім тисяч гривень (за 2 земельні ділянки), що еквівалентно 5882 доларів США згідно курсу Національного Банку України на цей день), та 28.03.2013 - кошти у розмірі сорок сім тисяч гривень (за 3 земельні ділянки по 1 га), що еквівалентно 5875 доларів США згідно курсу Національного Банку України на день укладання договорів, про що йому надані відповідні розписки.

Відповідачі на виконання зобов`язань продавців передали йому у володіння та користування вказані вище п`ять земельних ділянок та оригінали правовстановлюючих документів на них. З часу передачі землі відповідачами, він кожного року сплачував податок на землю.

В призначений згідно домовленості час для нотаріального оформлення земель відповідачі до нотаріальної контори не з`являлись, хоча завжди були на зв`язку. Свою неявку до нотаріальної контори обгрунтовували різними причинами.

3 01.07.2021 знятий мораторій на відчуження земель з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Таким чином, настала відкладальна обставина обумовленого порядку оформлення земельних ділянок з кадастровими номерами 010030173 та 010030174.

Однак відповідачі продовжували посилатись на брак часу та на інші перешкоди, які унеможливлюють явку до нотаріуса. Намагання позивача переконати відповідачів в тому, що їм необхідно прибути до нотаріуса оформити договори купівлі-продажу земельних ділянок, оскільки він не є повноправним власником згідно вимог чинного законодавства, а це позбавляє його права розпоряджатись на власний розсуд, виявились марними. Мотивування відповідачів полягали у браці часу, сімейних обставинах, карантині, віддаленістю територіального місця проживання то в м. Хмельницькому, то в м. Києві.

В грудні 2021 року відповідачі перестали взагалі виходити на зв`язок. Тоді він зрозумів, що вони ухиляються від нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

Договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок, станом на день звернення з позовом, в нотаріальному порядку не посвідчені та не укладені.

З огляду на ухилення відповідачів від нотаріально посвідчення договорів купівлі-продажу земельних ділянок, з приводу яких досягнуто усіх істотних умов і відбулося повне виконання договорів, а також у звязку з тим, що можливість посвідчити договори інакше, як в позасудовому порядку втрачена, позивач звернувся в суд та просить визнати дійсними договори купівлі - продажу земельних ділянок, укладених 20.03.2013: 1) з ОСОБА_2 щодо земельних ділянок: площею 1,0000 га з кадастровим номером: :01:001:0283, для ведення особистого селянського господарства; площею 1,6679 га з кадастровим номером 010030173; площею 1,6679 га з кадастровим номером 010030174 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 2) з ОСОБА_5 щодо земельної ділянки площею 1,0000 г з кадастровим номером :01:001:0296 для ведення особистого селянського господарства; 3) з ОСОБА_3 щодо земельної ділянки, площею 1,0000 га. з кадастровим номером :01:001:0295. Також просить визнати за ним право власності на вказані вище земельні ділянки та стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснили, що в березні 2013 року між позивачем та відповідачами було досягнуто домовленості про купівлю-продаж трьох земельних ділянок, які належать їм на праві власності з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Сільницької сільської ради, а також двох земельних ділянок, належних ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договори підписані сторонами, позивач сплатив кошти за земельні ділянки, відповідачі передали йому земельні ділянки та правовстановлюючі документи на них, тобто відбулось повне виконання договору, однак посвідчити нотаріально договори відповідачі ухиляються. Інакше як в судовому порядку вирішити дане питання неможливо, оскільки під час розгляду справи в суді позивачем повторно було зібрано необхідні документи для нотаріального посвідчення, однак відповідачі знову не зявились до нотаріуса. Просили позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомили, з заявами про відкладення судового засідання не зверталися, у встановлений строк відзиву на позов не подали.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. В своєму відзиві на позов заперечив проти позову. Зазначив, що в 2013 році він та ОСОБА_8 уклали джентльменську угоду, згідно якої останній дав йому гроші, а він йому 5 актів на землю. В той час діяв мораторій на продаж та купівлю земель, тому мова йшла про оренду на 49 років або про повернення грошей. В 2014 році він поїхав на роботу до Польщі. Його син ОСОБА_5 виїхав з України в 2011 році в Польщу, на даний час він працює в Канаді. Його колишня дружина ОСОБА_3 теж проживає в Польщі. Стверджує, що підписи на договорах купівлі-продажу не його, та не ОСОБА_9 , адже її в той час в Україні не було (а.с. 153).

Представник відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , адвокат Мишковська Т. в судовому засіданні заперечила проти позову. Зазначила, що в 2013 році існував мораторію на продаж земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у звязку з чим угоди купівлі-продажу таких змельних ділянок, належних відповідачу ОСОБА_2 , не могли укладатись та є нікчемними - такими, які не створили для сторін жодних зобовязань та юридичних наслідків. У звязку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. А щодо земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства позивачем пропущено строк позовної давності для звернення в суд з вимогою про визнання дійсними договорів купівлі-продажу таких земельних ділянок, зокрема земельної ділянки належної ОСОБА_2 площею 1,0000 га з кадастровим номером: :01:001:0283, тому в цій частині просила відмовити в позові саме у звязку з пропуском строку звернення до суду, адже в суд позивач звернувся в лютому 2022, а договір купівлі-продажу укладено в березні 2013. Також просила відмовити в позові до ОСОБА_5 , посилаючись на те, що позивачем не доведено укладення такого договору, оскільки він взагалі відсутній в матеріалах справи.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він є старостою с. Сільниця. В 2013 році він був сільським головою с. Сільниця, тоді ОСОБА_11 та ОСОБА_8 приїхали до сільської ради і повідомили, що ОСОБА_1 буде використовувати земельні ділянки сімї ОСОБА_2 та сплачувати від їх імені земельний податок, так як має намір їх купити і документи на стадії переоформлення. Йому відомо, що дві земельні ділянки станом на 2013 рік не підлягали продажу, а інші три - для ведення особистого селянського господарства можна було продати і оформити це нотаріально. ОСОБА_8 сплачував податки. Чому документи не були переоформлені, йому невідомо. Станом на 2013 рік відповідачі проживали в с. Сільниця, а зараз вони там не проживають.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він працював особистим водієм у ОСОБА_13 з 2013 по 2019 рік. Йому відомо, що колись позивач хотів купити у сім`ї ОСОБА_14 земельні ділянки. Одного разу він возив позивача подивитися на земельну ділянку, ОСОБА_11 там теж був. Ще він привозив позивача до ОСОБА_15 , коли передавалися гроші за земельні ділянки. До того він ОСОБА_15 не знав. ОСОБА_3 він бачив, коли возив в с. Сільниця позивача для передачі коштів. Чи були у позивача домовленості з ОСОБА_16 він не знає. Як ОСОБА_8 передавав гроші і кому, він не бачив. Два рази потім він возив позивача до нотаріуса для переоформлення землі. ОСОБА_8 ображався, що ОСОБА_11 не з`являвся.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №783810 судом встановлено, що даний акт видано 13.01.2010 ОСОБА_2 на підставі розпорядження Тульчинської районної державної адміністрації від 23.02.2009 №75 р про передачу йому у власність земельної ділянки площею 1,000 га з кадастровим номером :01:001:0283, яка розташована на території Сільницької сільської ради (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства (а.с. 13 т.1).

Як вбачається з Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.01.2022 та Витягу з Державного земельного кадастру станом на 25.01.2017 державну реєстрацію земельної ділянки :01:001:0283 здійснено 10.09.2015, її власником є ОСОБА_2 (а.с. 24, 29 т.1).

Згідно копій державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №392122 та серії ЯБ №392123, виданих 12.05.2006 на підставі розпорядження Тульчинської районної державної адміністрації від 26.09.2005 №397 р, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1,6679 га з кадастровим номером 010030173 та земельної ділянки площею 1,6679 з кадастровим номером 010030174, які розташовані на території Сільницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 14, 15т.1).

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.01.2022 та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 13.04.2017, державну реєстрацію земельних ділянок 010030173 та 010030174 здійснено 10.09.2015, їх власником є ОСОБА_2 (а.с. 25, 26, 32-34, 35-37 т.1).

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №392122, виданого 13.01.2010 на підставі розпорядження Тульчинської районної державної адміністрації від 23.02.2009 №75 р, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 1,0000 га з кадастровим номером :01:001:0296, яка розташована на території Сільницької сільської ради (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства (а.с. 16 т. 1).

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.01.2022 та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 25.01.2017, державну реєстрацію земельної ділянки :01:001:0296 здійснено 10.09.2015, її власником є ОСОБА_5 (а.с. 28, 38-40 т.1).

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №783827, виданого 13.01.2010 на підставі розпорядження Тульчинської районної державної адміністрації від 23.02.2009 №75 р, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1,0000 га з кадастровим номером :01:001:0295, яка розташована на території Сільницької сільської ради (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства (а.с. 17 т.1).

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.01.2022 та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 25.01.2017, державну реєстрацію земельної ділянки :01:001:0295 здійснено 10.09.2015, її власником являється ОСОБА_3 (а.с. 27, 41-43т.1).

З копії розписки від 03.03.2013 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав кошти за акти на землю (2 шт.) в сумі 47 тис. грн. від ОСОБА_1 Дана розписка підписана ОСОБА_2 (а.с. 18 т.1).

З копії розписки від 28.03.2013 вбачається, що ОСОБА_2 отримав кошти в сумі 47 тис. грн. (сорок сім тисяч грн.) від ОСОБА_1 взамін на акти на землю (3 штуки по одному гектару). Дана розписка підписана ОСОБА_2 (а.с. 19 т.1).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 20.03.2013 ОСОБА_2 (Продавець) передає, а ОСОБА_1 (Покупець) набуває у власність земельну ділянку площею 1,000 га, кадастровий номер :01:001:0283 для ведення особистого селянського господарства, яка належить Продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №783810. Згідно п.2.1 договору продаж за домовленістю сторін вчиняється за 15000 грн., що еквівалентно 1875 доларів США згідно курсу НБУ на день укладення договору. Зазначену грошову суму Покупець сплатив Продавцю готівкою повністю до підписання цього договору і сторони своїми підписами і цим договором стверджують факт передавання та отримання цієї суми. Відповідно до п. 3.1. договору передача земельної ділянки Покупцю здійснюється одночасно з підписанням цього договору шляхом передачі Покупцеві державного акту. (а.с. 20 т.1).

Згідно копії договору купівлі-продажу від 20.03.2013 ОСОБА_2 (Продавець) передає, а ОСОБА_1 (Покупець) набуває у власність земельну ділянку площею 1,6679 га, кадастровий номер 010030173 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить Продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №392122. Згідно п.2.1. продаж за домовленістю сторін вчиняється за 23500 грн. Зазначену грошову суму Покупець сплатив Продавцю готівкою повністю до підписання цього договору і сторони своїми підписами і цим договором стверджують факт передавання та отримання цієї суми. Відповідно до п. 3.1. передача земельної ділянки Покупцю здійснюється одночасно з підписанням цього договору шляхом передачі Покупцеві державного акту. (а.с. 21 т.1).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 20.03.2013 ОСОБА_2 (Продавець) передає, а ОСОБА_1 (Покупець) набуває у власність земельну ділянку площею 1,6679 га, кадастровий номер 010030174 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить Продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №392123. Згідно п.2.1. продаж за домовленістю сторін вчиняється за 23500 грн. Зазначену грошову суму Покупець сплатив Продавцю готівкою повністю до підписання цього договору і сторони своїми підписами і цим договором стверджують факт передавання та отримання цієї суми. Відповідно до п. 3.1. передача земельної ділянки Покупцю здійснюється одночасно з підписанням цього договору шляхом передачі Покупцеві державного акту. (а.с. 22 т.1).

Згідно копії договору купівлі-продажу від 20.03.2013 ОСОБА_3 (Продавець) передає, а ОСОБА_1 (Покупець) набуває у власність земельну ділянку площею 1,000 га, кадастровий номер :01:001:0295 для ведення особистого селянського господарства, яка належить Продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №783827. Згідно п.2.1. продаж за домовленістю сторін вчиняється за 16000 грн. Зазначену грошову суму Покупець сплатив Продавцю готівкою повністю до підписання цього договору і сторони своїми підписами і цим договором стверджують факт передавання та отримання цієї суми. Відповідно до п. 3.1. передача земельної ділянки Покупцю здійснюється одночасно з підписанням цього договору шляхом передачі Покупцеві державного акту (а.с. 23 т.1).

Також судом встановлено, що за розпорядженням голови Тульчинської районної державної адміністрації від 23.02.2009 №75-р погоджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистих селянських господарств громадянам с. Сільниця за рахунок земель резервного фонду Сільницької сільської ради загальною площею 49,6156 га, в тому числі ріллі 49,0 га та під проектними дорогами 0,6156 га (а.с. 44 Т.1)

Відповідно до копії Додатку до вказаного розпорядження списку громадян с. Сільниця, яким надаються земельні ділянки для ведення та розширення особистого селянського господарства із земель резервного фонду Сільницької сільської ради, ОСОБА_2 надано земельну ділянку площею 1,0 га № 10, ОСОБА_3 надано земельну ділянку площею 1,0 га № 8, ОСОБА_5 надано земельну ділянку площею 1,0 га № 9 (а.с. 45-46, 47- 48 Т.3)

Відповідно до рішення 17 сесії 5 скликання Сільницької сільської ради від 21.01.2009 вирішено погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки із резервного фонду Сільницької сільської ради та видачу державних актів на право власності на землю громадянам с. Сільниця для ведення особистих селянських господарств загальною площею 49,6156 га, із них для виділення громадянам для ведення особистих селянських господарств 49,0 га згідно додатку (а.с. 50 т. 3).

Згідно копії Додатку до вказаного рішення списку працівників та пенсіонерів соціальної сфери с. Сільниця, яким передаються в приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель резервного фонду Сільницької сільської ради ОСОБА_2 слід передати земельну ділянку площею 1,0 га. № 10, ОСОБА_3 слід передати земельну ділянку площею 1,0 га. № 8, ОСОБА_5 - земельну ділянку площею 1,0 га. № 9 (а.с. 51, 52 т. 3).

З поштових повідомлень від 29.12.2021 вбачається, що позивачем ОСОБА_1 поштовим відправленням відповідачам надсилався лист про необхідність явки до Тульчинської державної нотаріальної контори протягом десяти днів з дня отримання даної поштової кореспонденції для нотаріального посвідчення вказаних вище договорів, про що зазначено в копіях описів (а.с. 45, 47, 49 т.1). Згідно роздруківки відстеження поштових відправлень в м. Бар ( ОСОБА_3 ) відправлення вручено особисто, а згідно копії поштових конвертів (а.с. 48, 50 т.1) листи направлені позивачем на адреси ОСОБА_5 та ОСОБА_17 повернулися відправнику за закінченням терміну зберігання.

З копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 18.10.2022 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області за ухвалою слідчого судді внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 190 КК України та відкрито кримінальне провадження № 0000027 за заявою ОСОБА_1 від 17.01.2022 про те, що за придбання ним 5 паїв він передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 94000 грн. В подальшому ОСОБА_2 зобов`язався нотаріально передати право власності на земельні ділянки. Однак зловживаючи довірою, не маючи наміру нотаріально оформити правовідносини, маючи на меті лише заволодіти грошовими коштами, група осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 за попередньою змовою заволоділи грошовими коштами заявника у сумі 94000 грн. (а.с. 51 т.1).

Відповідно до копій витягів з Державного реєстру, сформованих 20.07.2022, та Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 18.07.2022, вбачається, що земельні ділянки :01:001:0283, 010030174; 010030173 і надалі на праві власності належать ОСОБА_2 ; земельні ділянка :01:001:0295 належить ОСОБА_3 ; земельна ділянка :01:001:0296 належить ОСОБА_5 (а.с. 205 , 207, 209, 211, 213, 215, 216, 217, 218, 219 т.1).

Згідно витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованих 19.07.2022, вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки :01:001:0296 становить 20985,67 грн., нормативна грошова оцінка земельної ділянки 010030174 становить 28218,77 грн., нормативна грошова оцінка земельної ділянки :01:001:0295, становить 20985,67 грн., нормативна грошова оцінка земельної ділянки :01:001:0283, становить 20985,67 грн. нормативна грошова оцінка земельної ділянки 010030173 становить 28225,72 грн. (а.с. 220- 224 Т.1).

Також судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 02.03.2000, шлюб між ОСОБА_18 та ОСОБА_3 розірвано 02.03.2000 (а.с. 34 т. 2).

Згідно ухвали суду від 22.12.2022 за клопотанням представника відповідача ОСОБА_17 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/102-23/9023-ПЧ від 31.07.2023, підпис та рукописний запис « ОСОБА_2 » в графі «Підписи сторін» «Продавець» у договорі купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 010010283 від 20.03.2013, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виконані ОСОБА_2 . Підпис та рукописний запис « ОСОБА_2 » в графі «Підписи сторін» «Продавець» у договорі купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 010030174 від 20.03.2013, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виконані ОСОБА_2 . Підпис та рукописний запис « ОСОБА_2 » в графі «Підписи сторін» «Продавець» у договорі купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 010030173 від 20.03.2013, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виконані ОСОБА_2 (а.с. 230-236 т. 2).

Аналізуючи представлені сторонами докази, які досліджені в ході судового розгляду та вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.ст. 15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Згідно з ч. 1 ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

За змістом ст. 131 ЗК України укладення цивільно-правових угод, що передбачають перехід права власності на земельні ділянки, а також набуття права власності на земельні ділянки за такими угодами здійснюються відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення приватної власності можуть бути відчужені лише за договорами купівлі-продажу, дарування, довічного утримання, спадкового договору, міни, шляхом внесення до статутного (складеного) капіталу чи шляхом звернення стягнення на них.

Згідно з ч. 1 ст. 657 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин 20.03.2013) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним (ч.1 ст. 220 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Як вбачається з висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 04 .03.2019 по справі №665/2266/16-ц, однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Таким чином, рішення суду про визнання договору дійсним в судовому порядку можливе тільки тоді, коли договір щодо нерухомого майна укладено в належній формі, із зазначенням усіх істотних умов договору, але відсутнє його нотаріальне посвідчення, і це неможливо вчинити через те, що така можливість втрачена.

Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Відповідно до частини першої та третьої статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

За змістом ч.1 ст. 130 Земельного кодексу України право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть набувати: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами,членами)яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в)територіальні громади; г) держава.

При цьому, згідно підпункту "б" пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (в редакції станом на 20.03.2013 - дату укладення договорів, які позивач просить визнати дійсними) до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається: купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Аналіз вказаної вище законодавчої норми вказує на те, що мораторій діє щодо: земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.05.2021 по справі №908/1550/19 де акцентовано, що встановлена законодавцем тимчасова заборона на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок стосується не всіх земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які перебувають у приватній власності громадян та юридичних осіб, а лише їх окремих видів, зокрема, земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства.

Мораторій щодо відчуження земель сільськогосподарського призначення втратив свою дію з 01.07.2021, коли набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення», згідно якого фізичні особи - громадяни України можуть набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

Виходячи з викладеного вище, суд доходить висновку, що спірні земельні ділянки, 010030173 площею 1,6679 га та 010030174 площею 1,6679 га, для ведення товарного ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належні ОСОБА_2 , станом на 20.03.2013 підпадали під дію мораторію, про який йдеться у п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України, оскільки зазначеними положеннями чітко визначено, що не допускається купівля-продаж земельних ділянок, які перебувають у власності громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, відповідач ОСОБА_2 не мав права продавати, а позивач - купувати вказані земельні ділянки. З цього випливає, що договори купівлі-продажу даних земельних ділянок 20.03.2013 взагалі не могли бути укладені, що виключало і їхнє нотаріальне посвідчення. В свою чергу, неукладений договір не створює жодних юридичних наслідків для сторін. Тому твердження позивача про те, що сторони досягли усіх істотних умов даних договорів, а також домовились нотаріально оформити договори купівлі-продажу вказаних земельних ділянок з відкладальною обставиною - в місячний строк з дня зняття мораторію, на переконання суду, безпідставні, суперечать правовідносинам, які склалися в суспільстві щодо відчуження земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на час виникнення спірних правовідносин (20.03.2013). На переконання суду, скасування мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення у даному випадку не може розцінюватись, як на те вказує позивач, як відкладальна обставина для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки з настанням такої обставини закон передбачав виникнення самого права на відчуження таких земель (можливість укладення договорів купівлі-продажу). З огляду на вказане підстав для визнання даних договорів дійсними суд не вбачає.

Натомість земельна ділянка :01:001:0283 площею 1,0000 га, належна ОСОБА_2 , земельна ділянка :01:001:0295 площею 1,0000 га, належна ОСОБА_3 та земельна ділянка :01:001:0296 площею 1,000 га, належна ОСОБА_5 , призначені для ведення особистого селянського господарства, станом на 20.03.2013 року могли бути предметом договорів купівлі продажу від 20.03.2013, так як не підпадали під дію мораторію, про який йдеться у п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Як встановлено судом дані земельні ділянки отримані відповідачами у власність за рахунок земель резервного фонду Сільницької сільської ради згідно розпорядження голови Тульчинської районної державної адміністрації від 23.02.2009 №75-р, а не виділені в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Такі договори підлягали нотаріальному посвідченню та за умов, визначених ч.2 ст. 220 ЦК України, можуть бути визнані судом дійсним.

При цьому, з аналізу ч.2 ст. 220 ЦК України випливає, що всі наведені обставини у сукупності, а саме: домовленість щодо усіх істотних умов договору, повне або часткове виконання договору, ухилення від його нотаріального посвідчення, мають бути доведені належними та допустимими письмовими доказами.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, під час розгляду справи позивачем не доведено належними та допустимими доказами досягнення з відповідачами усіх істотних умов договорів купівлі-продажу від 20.03.2013 вказаних вище земельних ділянок (для ведення особистого селянського господарства), про повне виконання даних договорів та доказів ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення вказаних договорів купівлі-продажу.

Так, як зазначалося вище, однією з істотних умов договору є ціна, яка встановлюється за домовленістю сторін.

Як на підставу досягнення умов договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 20.03.2013, укладених з відповідачами та сплату обумовленої за договорами ціни, а отже виконання договору зі свого боку, позивач послався на розписки від 03.03.2013 про отримання ОСОБА_2 від нього коштів за акти на землю (2шт.) в сумі 47 тис. грн. від та від 28.03.2013 про отримання ОСОБА_14 від нього коштів в сумі 47 тис. грн. (сорок сім тисяч грн.) взамін на акти на землю (3 штуки по одному гектару).

Однак, на переконання суду, дані розписки не є належними доказами досягнення умов договорів та їх виконання, оскільки вони не містять посилань на те, що вказані кошти були передані позивачем та отримані відповідачами, в тому числі ОСОБА_19 та ОСОБА_5 за придбання належних їм земельних ділянок відповідно до договорів купівлі-продажу від 20.03.2013, не вказано ідентифікаційних ознак ділянок: кадастрові номери, розташування, цільове призначення. Крім того, зазначений в розписках розмір грошових коштів не відповідає тій ціні, яка обумовлена згідно договорів, укладених з ОСОБА_2 (15000 грн.), ОСОБА_6 (16000 грн.).

Також згідно п. 2.2. договорів купівлі-продажу від 20.03.2013 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства зазначено, що зазначену грошову суму Покупець ОСОБА_1 сплатив Продавцю ОСОБА_2 , ОСОБА_6 готівкою повністю до підписання цього договору і сторони своїми підписами і цим договором стверджують факт передавання та отримання цієї суми. При цьому, одна із розписок датована 28.03.2013, а оскільки в ній не конкретизовано, за які саме конкретно земельні ділянки сплачено кошти та відповідно до яких договорів купівлі-продажу, неможливо ствердити, що дані розписки свідчать про виконання п.2.2. вказаних договорів та досягнення між сторонами домовленості щодо ціни товару на виконання умов договору покупцем в повному обсязі. Так само не підтверджено беззаперечними доказами факту передання відповідачами земельних ділянок у користування позивача на виконання умов договорів купівлі-продажу.

Так, свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомили сільську раду про те, що останній буде використовувати належні сімї ОСОБА_15 земельні ділянки та сплачувати за них земельний податок. Разом з тим, даний свідок повідомив, що ОСОБА_8 мав намір придбати в сімї ОСОБА_14 земельні ділянки, однак договори на той час укладені не були. А відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві зазначив, що мова йшла лише про оренду землі.

Свідок ОСОБА_12 зазначив, що не бачив, як позивач передавав кошти відповідачам і чи були в нього якісь домовленості зі ОСОБА_6 йому взагалі невідомо.

Також, на переконання суду, не є доказом передання земельної ділянки, а отже, і не свідчить про виконання договору в повному обсязі посилання позивача на те, що згідно п.3.1 договорів передача земельної ділянки здійснюється одночасно з підписанням цього договору шляхом передачі покупцеві державного акта, зазначеного в п.1.4 договору. Оскільки правовстановлюючий документ не може замінити собою саму земеляну ділянку.

Також не доведено позивачем домовленості з відповідачами нотаріально оформити правочини щодо вказаних земельних ділянок в місячний строк з дня отримання коштів продавцями від покупця, оскільки в договорах купівлі-продажу від 20.03.2013 дані умови відсутні.

Крім того, договір купівлі-продажу земельної ділянки :01:001:0296 площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства, належної ОСОБА_5 , в матеріалах справи взагалі відсутній та суду позивачем не надавався, а отже, позивачем не доведено, що такий був укладений.

Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано позивачем суду і переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачі ухилялися від нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 20.03.2013.

На підтвердження даного факту ОСОБА_1 надані копії листів від 29.12.2021 з повідомленням відповідачів про необхідність прибути до Тульчинської державної нотаріальної контори для посвідчення вказаних вище договорів не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання цих листів, копії службових чеків, роздруківки відстеження поштових відправлень в м. Бар ( ОСОБА_3 ), копії поштових конвертів.

Однак дані докази свідчать про те, що позивач звертався до відповідачів щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельних ділянок лише один раз, 29.12.2021, перед зверненням з даним позовом до суду. Доказів того, що він неодноразово звертався до відповідачів з даного питання, починаючи з березня 2013 року після укладення договорів позивачем суду не надано. Як і не надано доказів того, що він сам звертався до нотаріуса з цього питання та йому було відмовлено у звязку з неявкою відповідачів.

З огляду на викладене вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин частини другої статті 220 ЦК України є безпідставними, позов ОСОБА_1 в цій частині не знайшов свого підтвердження, є необгрунтованим, а отже задоволенню не підлягає.

Що стосується вимоги про визнання права власності, суд вважає, що вона не може бути задоволена з огляду на таке.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, оскільки судом підстав для визнання дійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 20.03.2013 між сторонами судом не встановлено, то й підстав для визнання згідно з заявленими позовними вимогами, за позивачем права власності суд не вбачає. А тому в цій частині позов задоволенню також не підлягає.

Надаючи оцінку доводам представника відповідача ОСОБА_2 про те, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами до її довірителя та в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 слід відмовити саме з цієї підстави, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно роз`яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд погоджується з думкою представника відповідача ОСОБА_2 про те, що строк позовної давності пропущено позивачем без поважних причин та його слід відраховувати саме з 2013 року, коли позивачеві стало відомо про порушення свого права, однак позов не підлягає задоволенню саме через недоведеність позовних вимог, про що зазначено вище.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 220, 628, 638, 640, 655, 657 ЦК України, ст.ст. 131, 132, п.п."б" п. 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 95, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354, ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів дійсними, визнання права власності - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.А. Штифурко