Справа №155/1812/23
Провадження №2/155/69/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.01.2024 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Сметани В.М.,

при секретарі судового засідання Воронюк Н.М,,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Горохівського районного відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про звільнення майна з під арешту

УСТАНОВИВ:

Позивач, 29 серпня 2023 року звернувся з позовом до відповідача про звільнення майна з під арешту.

Позов мотивує, що 14 вересня 2022 року вона отримала свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, а саме: земельну ділянку №:03:001:009 та житловий будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Майно придбала через ДП «Сетам» за протоколом №531852. Після придбання майна та реєстрації права власності вона виявила, що житловий будинок та земельна ділянка перебувають під арештом, який накладений в рамках кримінального провадження №35-016-09.

На даний час у вказаний кримінальній справі є вирок, що набрав законної сили, яким арешт не скасовано. Також, вказувала, що до продажу на прилюдних торгах майно перебувало під іпотекою згідно договору №1474 від 06 липня 2007 року. Майно на прилюдних торгах продавалось у виконавчому провадженні НОМЕР_3, саме в рахунок задоволення вимог іпотеко держателя, а тому після продажу вказаного нерухомого майна чинність всіх арештів має бути припинена через пріоритет іпотеки.

Зазначає, що до кримінального провадження вона не має жодного відношення, стороною виконавчих проваджень з цих правовідносин не являється.

Враховуючи вищенаведене, просить припинити та виключити обтяження у вигляді арешту на зазначене нерухоме майно.

До початку судового засідання від представника позивача надійшла до суду заява, у якій він просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримую у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо вирішення даного спору покладається на думку суду. В поданій заяві вказує, що позивач дійсно придбала вказане майно на прилюдних торгах як предмет іпотеки за договором від 06 липня 2007 року та згідно ст. 50 ЗУ «Про іпотеку» усі обтяженню повинні бути припинені та зняті, однак ВДВС не має повноважень щоб їх припинити.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, приватним нотаріусом Волошином С.А., 06 липня 2007 року зареєстровано договори іпотеки №1474 від 04 липня 2007 року, об`єктами обтяжень стали будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :03:001:0009. Власник даного майна є ОСОБА_2 . Заявником виступав ВГРУ ЗАТ КБ «Приватбанк» (а.с.13).

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, слідчим в ОВС СУ УМВС України у Волинській області накладено арешт на вищезазначене майно, про що реєстратором Волинської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 24 лютого 2010 року та 19 травня 2010 року здійснено реєстрацію даного обтяження (а.с.13-15).

Відповідно до протоколу №531852 щодо проведення електронних торгів Державним підприємством «Сетам», 29 березня 2021 року було проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: іпотека: житловий будинок загальною площею 57,2 кв.м., та земельна ділянка загальною площею: 0,0696 га, кадастровий номер :03:001:0009, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Переможцем торгів стала ОСОБА_1 (а.с.20-, 21).

Згідно з копією свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 14 вересня 2022 року, приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області посвідчено, що ОСОБА_1 , 25 серпня 1985 року, на підставі акта про проведені електронні торги, належить на прав власності майно, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,0696 га, з кадастровим номером :03:001:0009, місце розташування: АДРЕСА_1 . Майно придбане ОСОБА_1 раніше належало ОСОБА_2 (а.с.17,18).

Відповідно ст. 575 ЦК України визначено, що окремим видом застави є іпотека.

Отже, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст.3 ЗУ «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Зокрема, ч.1 ст.7 ЗУ «Про іпотеку», передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Суд звертає увагу, що підстави припинення іпотеки окремо визначені у ст.17 ЗУ «Про іпотеку», якою передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч.1 ст.591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.21 ЗУ «Про заставу», реалізація заставленого майна проводиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів).

Згідно ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно з законом, та майна зазначеного в ч 8 ст.57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Пунктом 8 розділу X Наказу Міністерства Юстиції України № 2710/5 від 22.12.2015 року «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках передбачених законодавством.

У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.

Статтею 72 ЗУ «Про нотаріат», встановлено, що придбання нерухомого майна, яке було предметом застави (іпотеки), оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням цього нерухомого майна. Свідоцтво про придбання нерухомого майна видаються на підставі акта про придбання нерухомого майна або реалізації предмета іпотеки.

Із системного аналіз вимог чинного законодавства, ст.72 ЗУ «Про нотаріат» слідує, що під час вчинення нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, з урахуванням норм ст.72 вказаного Закону, нотаріус лише підтверджує виникнення у покупця права власності.

Інших вимог, в тому числі таких, які б передбачали проведення перевірок заборон та арештів перед вчиненням нотаріальних дій і прийняття рішення за результатами такої перевірки стосовно відмови у видачі свідоцтва, законодавством не передбачено.

Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій визначені ст.49 Закону України «Про нотаріат».

Отже, із вказаних вимог закону вбачається, що наявність зареєстрованих обтяжень нерухомого майна не є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

За таких обставин, слід дійти висновку, що наявність чи відсутність обтяжень на придбане з електронних торгів нерухоме майно, взагалі не відноситься до обсягу фактів, які перевіряються нотаріусом під час видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Так як положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження 14-144цс18).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із аналізу змісту ч.1 ст.650 ЦК України, ч.1 ст.655 ЦК України та ч.1 ст.656 ЦК України, слід дійти висновку, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 403/13077/12 (провадження № 61-42788св18).

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 204 ЦК України, закріплено основоположний принцип цивільних правовідносин, а саме: принцип презумпції правомірності правочину. Так, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, таким, що породжує, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Отже, у разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватись, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року справа № 203 /2612/ 13, від 07 листопада 2018 року справа № 520/6819 /14.

Згідно ст.ст.317, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права, чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, ОСОБА_1 в силу ст.317, 321, 328, 591, ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження», правомірно набула право власності на майно, придбавши його на електронних торгах (аукціоні) з реалізації предмета іпотеки.

Крім того, суд вважає за важливе відзначити, що п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 встановлено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України).

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК України. При цьому, слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов?язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК України), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

Відповідно до ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 (ст.ст. 389-393) цього Кодексу.

У справі «Ятрідіс проти Греції» Європейський суд зазначив, що концепція власності у ст.1 Протоколу №1 має автономний зміст, який не обмежується правом власності на фізичні речі. Деякі інші права та користі, що утворюють майно, також можуть бути правом власності.

Таким чином, із вище викладеного вбачається, що у особи, що придбала майно та провела за нього розрахунок до моменту державної реєстрації виникає право володіння (один із складових елементів права власності) та право на захист цього майна у відповідності до ст.391 ЦК України, тобто вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні новопридбаним майном шляхом зняття з нього арешту (як одним із способів захисту права власності) для можливості подальшої державної реєстрації права власності на придбане майно.

Згідно роз`яснення постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 року у справі № 643/3614/17 вказала, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Із матеріалів справи вбачається, що спершу був укладений договір іпотеки від 06 липня 2007 року, тоді як арешт, накладений слідчим в ОВС СУ УМВС України у Волинській області Поляком Миколою Олександровичем в рамкам кримінального провадження №35016-09, після того, як була накладена заборона та майно знаходилось вже в іпотеці банку. Тому попередній власник до виконання своїх зобов`язань по кредитному договору перед банком не могла повноцінно розпоряджатись своєю власністю, оскільки нерухоме майно перебувало в іпотеці банку. Саме кошти, отримані після продажу іпотечного нерухомого майна, були направлені державним виконавцем на виконання рішення суду щодо заборгованості по кредитному договору.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про іпотеку», після продажу предмета іпотеки на електронному аукціоні або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки. Це правило не застосовується у разі придбання предмета іпотеки іпотекодавцем".

Виходячи з вище викладених обставин та норм права, на час звернення із заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності ОСОБА_1 внаслідок чого вона позбавлена змоги розпоряджатися своїм майном, оскільки наявність обтяжень на раніше зазначене нерухоме майно, придбане позивачем на електронних торгах, обмежує права власності позивача, а тому суд дійшов висновку за необхідне відновити порушені права ОСОБА_1 шляхом припинення обтяження з нерухомого майна, придбаного останньою на електронних торгах в законному порядку, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачем.

Враховуючи вище викладене, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що передбачені законом підстави для подальшого арешту вказаного нерухомого майна, придбаного ОСОБА_1 на електронних торгах відсутні, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з огляду на задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1073,60 гривень на відшкодування понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.3, 15, 16, 20, 321, 391 ЦК України, ЗУ «Про Іпотеку», на підставі ст.ст.2-5, 8, 10-13, 76-82, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Припинити та виключити обтяження з нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке накладене на підставі постанови слідчого в ОВС СВ УБОЗ УМВС України у Волинській області Поляка Миколи Олександровича про накладення арешту на майно від 23 листопада 2009 року та 21 квітня 2010 року

Припинити та виключити обтяження з нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером №:03:001:0009, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке накладене на підставі постанови слідчого в ОВС СВ УБОЗ УМВС України у Волинській області Поляка Миколи Олександровича про накладення арешту на майно від 23 листопада 2009 року та 21 квітня 2010 року.

Стягнути з Горохівського районного відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони у справі є:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Горохівський районний відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, місцезнаходження: місто Горохів, вулиця Фещака, 4, Луцький район, Волинська область, .

Дата складення повного тексту рішення - 02 січня 2024 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана