ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1434/24 Справа № 216/3974/19 Суддя у 1-й інстанції - БУТЕНКО М.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/3974/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Першої криворізької державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом та визнання права власності на частку спадкового майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позивач неодноразово уточнював та змінював позовні вимоги, в тому числі змінював відповідача у справі.

В остаточній редакції уточненої позовної заяви відповідачами у справі зазначено ОСОБА_2 та Першу криворізьку державну нотаріальну контору, суть спору - встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом та визнання права власності на частку спадкового майна.

В остаточній редакції уточненої позовної заяви позивач просив суд встановити факт прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати частково недійсним і скасувати свідоцтва про право власності на спадщину за законом, видані державним нотаріусом Першої Криворізької нотаріальної контори Уколовою Н.М. на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на домоволодіння з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , які зареєстровані в реєстрах № 1-1843,1-845,1-1847 та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину спадкового майна, яке залишилось після смерті батька позивача ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що наявне судове рішення, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки він звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом та визнання права власності на частку спадкового майна, який не є тотожним з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме та рухоме майно та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту припинення шлюбних відносин та усунення від права на спадкування.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Першої криворізької державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом та визнання права власності на частку спадкового майна, суд першої інстанції керувався п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та виходив з того, що позовні вимоги щодо визнання права власності на нерухоме майно, яке є предметом позову у даній справі, вже вирішено між цими ж сторонами рішенням іншого суду, яке набрало чинності, тому існують підстави для закриття провадження у даній справі.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм процесуального закону.

Відповідно пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави відмовити у відкритті провадження у справі або закрити провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження №14-58цс18) зазначено, що необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист та звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючи ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

У справі, що переглядається встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року у справі № 216/942/17, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року, було задоволено позов ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на садибу (домоволодіння), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку АДРЕСА_2 , право власності на земельну ділянку (для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель) площею 0,0506 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., право власності на транспортний засіб марки Volkswagen Passat (Фольксваген Пассат), 1986 року випуску (шасі номер НОМЕР_1 ), двигун номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , право власності на транспортний засіб тип автопричіп моделі ММ381021, 1989 року випуску (шасі номер НОМЕР_4 ,) реєстраційний номер НОМЕР_5 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було відмовлено, також вирішено питання щодо розподілу судових витрат..

З аналізу предмету позову, суд першої інстанції дійшов висновку про їх тотожність зі справою № 216/942/17.

Проте, такий висновок суду зроблений з порушенням норм процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимоги позивачів у даній справі та у справі № 216/942/17 хоча і мають спільний предмет позову, підстави позовів є різними та вимоги позивачів в даних справах є різними, що свідчить про відсутність тотожності заявлених вимог та виключає підстави для закриття провадження у справі.

Таким чином, оскільки підстави позову у вже розглянутій цивільній справі та у цій справі не є ідентичними, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста