РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради про позбавлення батьківських прав, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачкою народилася донька - ОСОБА_4 . Відповідачка записана матір`ю дитини у свідоцтві про народження. У офіційному шлюбі на час народження дитини вони не перебували. На теперішній час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов`язані. Дитина проживає разом з ним. Він виховує доньку самостійно, мати дитини участі у вихованні доньки не бере, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Донька не отримує від матері іграшок та подарунків на день народження. На даний момент дитина перебуває на його матеріальному забезпеченні. Відповідач не забезпечує необхідного дитині харчування, медичного догляду, лікування, не цікавився життям дитини, не відвідувала і не відвідує її, а ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Аліменти відповідач також не сплачує. Просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2023 відкрито провадження по даній справі, визначено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2024 закрито підготовче провадження по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача - адвокат Білей С.В. подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила його задовольнити повністю.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю, оскільки вона не має бажання та можливості виконувати батьківські обов`язки відносно доньки.

Представник Виконавчого комітету Мукачівської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Із договору ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 07.07.2023, який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Русінко З.П. вбачається, що позивач та відповідач визначили місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, а також порядок участі матері, яка проживатиме окремо від батька та дитини у забезпеченні умов життя та здійснення виховання дитини.

Сторони також уклали договір про розмір аліментів на утримання дитини від 07.07.2023, який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Русінко З.П., у якому позивач та відповідач домовились, що мати дитини - ОСОБА_2 буде сплачувати на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі по 1450,00 гривень щомісяця, починаючи з дня нотаріального посвідчення цього договору і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із заявою про згоду одного з батьків малолітньої дитини на тимчасовий виїзд за кордон України малолітньої дитини у супроводі іншого з батьків від 06.07.2023, яка посвідчена приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Русінко З.П., відповідачка надала згоду на те, щоби позивач супроводжував малолітню дитину у пунктах пропуску через державний кордон.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Факт ухилення матері від виховання дитини може бути підтверджено доказами і за ст. 81 ЦПК України це є обов`язком особи, яка звернулася з позовом до суду.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Але звертаючись з позовом до суду позивач не надав суду жодного доказу, який підтверджує свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками по вихованню доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її утримання.

При вирішенні спору суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому його застосування можливе тільки після надання безперечних доказів цього.

З огляду на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і за наявності вини у діях батьків.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

Тобто у такому випадку вирішення питання про позбавлення батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі і є втручанням у право на повагу до сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним.

Ураховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися.

Разом із тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року «Ilya Lyapinv. russia» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які могли б завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.

У даному випадку суд в оцінці обставин справи виходить з того, що на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Звертаючись з позовом до суду, позивач як на підставу задоволення позовних вимог посилався на несплату відповідачкою аліментів та долучив до позовної заяви виписку з його рахунку в ППТ АБ «Украгазбанк» на який відповідачка повинна перераховувати аліменти відповідно до договору від 07.07.2023.

Проте, суд звертає увагу, що несплата відповідачкою на користь позивача аліментів на утримання дитини не може свідчити про її свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини, оскільки позивачем не надано доказів винної поведінки відповідачки та умисному невиконанні договору від 07.07.2023, яким передбачено сплату нею аліментів.

Крім того, суд вважає, що у випадку невиконання відповідачкою умов договору від 07.07.2023 про сплату аліментів на утримання дитини позивач має право спонукати відповідачку сплачувати аліменти шляхом стягнення з неї аліментів на утримання дитини у судовому порядку і в подальшому примусового виконання цього рішення.

Також суд вважає, що з урахуванням економічного становища України в період воєнного стану, коли багато суб`єктів підприємницької діяльності припинили свою діяльність, що є перешкодою для працевлаштування, несплата відповідачкою аліментів не може беззаперечно свідчити про її умисне та злісне ухилення від утримання дитини і не може бути самостійною безумовною підставою для позбавлення батьківських прав.

Щодо подання відповідачкою заяви про визнання позову, оскільки вона не має ні бажання, ні можливості виконувати свої батьківські обов`язки слід зазначити наступне.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19, провадження № 61-2251св22, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову

У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Позбавлення відповідачки батьківських прав у даній справі фактично залишить малолітню дитину без материнського піклування. Суд звертає увагу і на вік дитини ОСОБА_4 , яка досягла трьох років і є малолітньою, та потребує не тільки любові і турботи батька, а й у першу чергу материнської любові і турботи, яку їй має надавати мати.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що станом на день розгляду справи заява відповідачки про визнання позову суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси малолітньої ОСОБА_4 .

Також суд зазначає, що посилання відповідачки на її небажання виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання доньки суперечать ст.150 СК України, в зв`язку із чим суд вважає необхідним попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання своєї малолітньої доньки, поклавши при цьому на виконавчий комітет Мукачівської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України Виконавчим комітетом Мукачівської міської ради надано суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, відповідно до якого, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але суд не може погодитися із зазначеним висновком, оскільки він не містить належного обґрунтування підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Так, до висновку не долучено і у ньому відсутнє посилання про результати обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на інші документи, які стосуються справи. Висновок взагалі не містись посилання на конкретні документи, які стали підставою для такого висновку. Таким чином, беручи до уваги, що висновок за своєю суттю має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, а наданий суду висновок не містить повного, всебічного та об`єктивного встановлення всіх обставин, що мають значення для його прийняття та не підтверджено відповідними доказами, що не відповідає вимогам ч.5 ст.19 СК України.

Враховуючи, що позивачем не доведено умисне невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосовувати до відповідачки такий крайній захід впливу, як позбавлення її батьківських прав, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 81, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165 СК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ), третя особа: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради (місцезнаходження: пл. Духновича, 2, м. Мукачево, Закарпатська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04053743) про позбавлення батьківських прав - відмовити повністю.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Виконавчий комітет Мукачівської міської ради як орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя