Справа № 570/6617/23
Номер провадження 2/570/1540/2023
У Х В А Л А

08 січня 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судового засідання Гречки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне заяву судді про самовідвід у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Городоцька сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання правочину дійсним та застосування наслідків дійсності правочину, -

встановив:

До провадження головуючого судді були передані матеріали цивільної справи № 570/6617/23.

До суду надійшла заява про самовідвід.

Зазначається, що 02 лютого 2021 року суддею Красовським О.О. було ухвалене рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним; за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку з утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування. Тобто, суддею вже було всебічно досліджено обставини справи, детально надано оцінку доказам, висловлено власну позицію щодо предмета спору, тому, з метою уникнення звинувачень у необ`єктивності, упередженості та заінтересованості в результаті розгляду справи суддя заявив про самовідвід.

Суд вважає за доцільне задоволити заяву про самовідвід.

За результатами розгляду заяви про самовідвід суд зазначає наступне.

02 лютого 2021 року суддею Красовським О.О. було ухвалене рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним; за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку з утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування.

Тобто, суддею вже було всебічно досліджено обставини справи, детально надано оцінку доказам, висловлено власну позицію щодо предмета спору.

Зважаючи на складність і різноманітність життєвих явищ законодавець не став встановлювати вичерпний перелік для відводу судді, надавши можливість у кожному окремому випадку вирішувати питання про його об`єктивність і неупередженість. Зважаючи на положення ЦПК України, що регулюють порядок заявлення відводів та самовідводів, я заявляю про самовідвід в даній справі.

За українською практикою, суддя відмовляє у відводі, якщо вважає його доводи непереконливими. За практикою ЄСПЛ, суддя повинен переконати учасника справи або розумного спостерігача в своєї об`єктивності. Правосуддя має не тільки бути здійснено; воно має виглядати, як здійснюване. Тобто, сумнів виникає, якщо на перший погляд суд може бути побачений як несправедливий. У свої рішеннях ЄСПЛ зазначає, що будь-який суддя, у відношенні якого існує легітимний привід боятися відсутності безсторонності, має вийти зі справи.

Обставини prima facie вбачаються інтуїтивно, вони не передбачають раціонального аналізу. Вони можуть бути, при раціональному аналізу, визнані помилковими. Ця раціональна відсутність підстав боятися не заважає насправді боятися. Сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що у розумної людини, на її перший погляд, вони викликають побоювання упередженості суду. Сумніви можуть бути будь-якими. Це відповідає на питання, чи потрібний для відводу судді сумнів поза розумним сумнівом чи 50/50. За практикою ЄСПЛ, достатньо мінімального будь-якого сумніву. На персональному рівні суддя не має можливості переконати учасника у власної неупередженості. Тому навіть мінімальні сумніви у учасника процесу є підставою для його відсторонення.

Національне законодавство встановлює таку підставу відводу, як наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості. В даному випадку приймається до уваги право учасників процесу на справедливий суд, що закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів, при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4). Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.

ВП ВС в ухвалі від 15.09.2022 р. у справі № 201/10234/20 нагадала, що головною метою відводу є гарантія безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

У відповідності до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VII та частини четвертої статті 263 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду і зокрема Великої Палати Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, і у суддів відсутні права для не застосування таких висновків.

Суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Індра проти Словаччини», згідно якого рекомендовано заявити про самовідвід, коли виникають обґрунтовані сумніви в безсторонності судді, і ця безсторонність може бути пов`язана з розглядом справи та прийняттям рішення щодо тих же осіб, і з тих же обставин чи фактів, щодо яких вже було винесене рішення.

У даному випадку виникла ситуація, яка зі сторони поміркованого учасника процесу чи слухача, у разі незадоволення заяви про самовідвід, свідчила б про те, що головуючий дійсно порушує справа сторін та є заінтересованим в ухваленні певного рішення через його небезсторонність.

За наведеного суд вважає, що наявні інші підстави, які унеможливлюють розгляд головуючим даної цивільної справи.

Тому, з метою уникнення звинувачень у необ`єктивності, упередженості та заінтересованості в результаті розгляду справи, запобіганню будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді суд вважає за доцільне задоволити заяву про самовідвід.

Керуючись ст. 40 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву про самовідвід - задоволити.

Справу передати до канцелярії суду для її розподілу у визначеному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Красовський О.О.