Дата документу 26.03.2024 Справа № 335/5414/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/707/24 Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В.
Є.У.№ 335/5414/23 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Інститут титану», про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Інститут титану» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Інститут титану» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 164 440,68 грн., з виплати добових в сумі 2 878,63 Євро, що на день звернення до суду з позовом становить 115 378,36 грн., а всього 279 819,04 грн. без виключення сум відрахування на податки та збори, а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15.11.2022 по 14.05.2023 включно в сумі 88 799,73 грн. без виключення сум відрахування на податки та збори, а також понесені судові витрати по справі.

В обґрунтування зазначала, що з 17.04.1985 по 14.11.2022 перебувала в трудових відносинах з АТ «Інститут титану». За період з 01.02.2022 по 14.11.2022 їй своєчасно не виплачувалась заробітна плата. Крім того, за наказом генерального директора АТ «Інститут титану» від 05.03.2019 № 12 «Про службове відрядження співробітників» вона як старший науковий співробітник лабораторії електротермії та технічної екології була відряджена до Республіки Індія, м. Бхубанешвар для виконання умов контракту від 07.09.2018 № 2-18 ІТ та від 07.11.2017 № 2017-2-ІТ з 12.03.2019 по 27.04.2019. Наказом від 25.06.2019 № 50 відрядження було продовжено з 26.06.2019 по 21.07.2019. Однак, на порушення вимог ст. 121 Кодексу законів про працю України добові за час перебування у відрядженні за 73 доби в повному обсязі виплачені не були.

Враховуючи те, що в день звільнення розрахунок з позивачкою не здійснено, відповідач зобов`язаний на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.11.2022 по 14.05.2023, тобто за 129 робочих днів.

З наведених підстав просила позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Інститут титану» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період лютий 2022 року листопад 2022 року розміром 150 198,88 грн., добові за час відрядження за період 12 березня 2019 року 27 квітня 2019 року розміром 70 383,44 грн., добові за час відрядження за період 26 червня 2019 року 21 липня 2019 року розміром 19 133,07 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 листопада 2022 року по 14 травня 2023 року включно розміром 88 799,04 грн., а всього стягнуто 328 514,43 грн. (без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Інститут титану» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору розміром 1 073,60 грн. Стягнуто з АТ «Інститут титану» судовий збір у дохід держави розміром 2 397,15 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Інститут титану», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати у частині стягнення добових за час відрядження та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Так, апелянт вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка перебувала у відрядженнях та виконала завдання згідно наказів про відрядження. Окрім того, підприємство з 24.02.2022 року знаходилось в простої у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, тому підстав для задоволення вимог взагалі не має.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з «Інститутом титану» з 17.04.1985, що підтверджується копіями відповідних сторінок трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 2528).

Згідно довідки АТ «Інститут титану» № 89/1 від 19.06.2023, заборгованість по заробітній платі за період лютий 2022 листопад 2022 перед ОСОБА_1 склала 120 910,10 грн. (а.с. 47).

Відповідно до витягу з наказу генерального директора АТ «Інститут титану» від 05.03.2019 № 12-вд «Про службове відрядження співробітників» ОСОБА_1 як старшого наукового співробітника лабораторії електротермії та технічної екології відряджено до Республіки Індія, м. Бхубанешвар, для виконання умов контракту від 07.09.2018 № 2-18 ІТ та від 07.11.2017 № 2017-2-ІТ з 12 березня по 27 квітня 2019 року (а.с. 54 зворот).

Згідно витягу із наказу від 25.06.2019 № 50-вд «Про службове відрядження співробітників» ОСОБА_1 як старшого наукового співробітника лабораторії електротермії та технічної екології відряджено до Республіки Індія, м. Бхубанешвар, для виконання умов контракту від 07.09.2018 № 2-18 ІТ та від 07.11.2017 № 2017-2-ІТ з 26.06.2019 по 21.07.2019 (а.с. 55).

З наданих суду копій табелів обліку робочого часу видно, що з 12.03.2019 по 29.04.2019 та з 26.06.2019 по 22.07.2019 робочий час ОСОБА_1 обліковується як «ВД», що свідчить про перебування останньої у вказані періоди у відрядженнях (а.с. 48 зворот а.с. 50).

Із витягів з технічних завдань на службові відрядження за кордон № НОМЕР_2 згідно з наказом № 12 від 05.03.2019 та № 101 згідно з наказом № 50 від 25.06.2019 видно, що ОСОБА_1 направлялась у відрядження у періоди 12.03.201927.04.2019 на 47 діб та 26.06.201921.07.2019 на 26 діб. Розмір добових становив 4 700 євро на 2-х осіб (по 50 євро на особу на добу) та 6500 євро на 5-х осіб (по 50 євро на особу на добу) (а.с. 120, 121).

Щодо відрядження, яке мало місце у період 12.03.201927.04.2019 відсутні докази виплати ОСОБА_1 вищезазначених добових. У той же час, відповідачем надано видатковий касовий ордер від 11.03.2019, згідно з яким ОСОБА_1 отримала на відрядження 500 доларів США (а.с. 135).

З наданої відповідачем виписки АТ «Приватбанк» по рахунку АТ «Інститут титану» за 08.04.2019 випливає, що АТ «Інститут титану» здійснено виплату на відрядження 5 000,00 грн., 10 000,00 грн. та 3 338,40 грн. Проте, відомостей про розподіл вказаних грошових коштів між відрядженими працівниками надано не було (а.с. 134).

У той же час, із заяви про збільшення позовних вимог від 19.09.2023 випливає, що 08.04.2019 ОСОБА_1 отримала 5 000,00 грн. (а.с. 142 зворот).

Таким чином судом було встановлено, що за період відрядження 12.03.201927.04.2019 ОСОБА_1 було сплачено добових 500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.03.2019 становило 13 194,60 грн. (1 долар США = 26,3892 грн.), що еквівалентно 443,62 євро (1 євро = 29,7432 грн.), та 5 000 грн., що за курсом НБУ станом на 11.03.2019 становило еквівалент 150,35 євро.

Отже, заборгованість з виплати добових за період відрядження 12.03.201927.04.2019 становить 70 383,44 грн. (50 євро х 47 діб 443,62 євро 150,35 євро = 1 756,03 євро, що за курсом НБУ на дату подання позову (1 євро = 40,081 грн.) еквівалентно 70 383,44 грн.).

Щодо відрядження, яке мало місце у період 26.06.201921.07.2019 відповідачем надано звіт про використання коштів ОСОБА_1 , виданих на відрядження або під звіт від 23.07.2019, з якого випливає, що нею було отримано 24 194,58 грн., витрачено 37 923,68 грн., перевитрата склала 13 729,10 грн. (а.с. 122), що станом на 23.07.2019 за офіційним курсом НБУ (1 євро = 28,75875 грн.) було еквівалентно 477,36 євро.

Отже, з урахуванням курсу НБУ станом на дату подання позову (1 євро = 40,081 грн.) сума заборгованості відповідача перед позивачем з виплати добових за період відрядження 26.06.201921.07.2019 становить 19 133,07 грн. (477,36 євро х 40,081 грн. = 19 133,07 грн.), що відповідачем визнано у запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 100 зворот).

Наказом № 135/к/тр від 14.11.2022 ОСОБА_1 була звільнена з посади завідувача лабораторії №1 Електротермії та технічної екології з 14.11.2022 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 9).

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Посилання апелянта на те, що відсутні підстави для задоволення позову в цілому, спростовуються матеріалами справи.

В матеріалах справи наявна довідка АТ «Інститут титану» від 19.06.2023 №89/1 «Про стан розрахунків з працівником станом на 14.06.2023», якою фактично відповідач визнає наявність заборгованості по заробітній платі з лютого 2022 по листопад 2022 року.

Окрім того в матеріалах справи наявні табелі обліку робочого часу, накази про відновлення дії трудового договору з 01.06.2022 по 30.11.2022 року, які підтверджують, що ОСОБА_1 працювала на підприємстві та виконувала робочі завдання, при цьому їй нараховувалась заробітна плата.

Отже, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність того, що в порушення вимог ст. 43 Конституції України, ст.ст. 115, 116 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» відповідач з лютого 2022 р. і до теперішнього часу не виплатив позивачці нараховану за період з лютого 2022 по листопад 2022 заробітну плату.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність підстав задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача добових за час перебування у відрядженнях та не правильне застосування п.15 р. І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59 , то колегія суддів вважає за необхідне вказати про таке.

Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

За змістом п. 15 р. І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31.03.1998 за № 218/2658 (далі Інструкція), окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98.

Відповідно до п. 19 р. ІІІ Інструкції під час складання звіту про використання коштів, виданих на відрядження, перерахунок здійснених у відрядженні витрат, які підтверджено документально, здійснюється відповідно до фактичного обмінного курсу, застосованого банком, у разі відсутності підтвердних документів про обмін валюти - зважаючи на крос-курс, розрахований за офіційним обмінним валютним курсом, встановленим Національним банком України на день затвердження такого звіту. Якщо для остаточного розрахунку за відрядження необхідно виплатити (перерахувати) додаткові кошти, виплата здійснюється в національній валюті України за офіційним обмінним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України на день затвердження керівником звіту про використання коштів, виданих на відрядження. Виплата (перерахування) зазначених коштів має здійснюватися до закінчення третього банківського дня після затвердження керівником звіту про використання коштів, виданих на відрядження.

З наданих доказів по справі, а саме: витягів з наказів про відрядження ОСОБА_1 , табелів обліку робочого часу, банківських виписок випливає, що суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про часткову доведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача заборгованості з виплати добових за період відрядження 12.03.201927.04.2019 на суму 70 383,44 грн., та за період відрядження 26.06.201921.07.2019 на суму 19 133,07 грн.

Посилання скаржника на порушення судом п.п. 16.1 «б» п. 16.1 п. 16 р. ІІІ Інструкції, є неспроможними.

За змістом п. 16.1 п. 16 р. ІІІ Інструкції фактичний час перебування у відрядженні визначається: а) у разі відрядження з України до іноземних держав згідно з наказом про відрядження за наявності одного чи декількох документальних доказів перебування працівника у відрядженні (відповідних первинних документів та/або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування працівника у відрядженні відміток прикордонних служб про перетин кордону, проїзних документів, рахунків на проживання тощо); б) у разі відсутності зазначених відповідно до підпункту "а" цього підпункту відповідних підтвердних документів добові витрати відрядженому працівникові не відшкодовуються.

Тому суд першої інстанції правильно відхилив вказані доводи під час розгляду справи.

Судом першої інстанції обґрунтовано задоволені і позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За змістом частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Враховуючи, що ОСОБА_1 працювала у день звільнення 14.11.2022 та у цей день з нею не було проведено розрахунку з боку АТ «Інститут титану» відповідно до ст. 116 КЗпП України, тому у даному випадку наявні підстави для застосування до відповідача встановленої ст. 117 КЗпП України відповідальності у вигляді сплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але не більше як за 6 місяців.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (зі змінами), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Колегія суддів вважає не спроможними доводи апелянта про те, що заборгованість зі сплати заробітної плати виникла у зв`язку із простоєм підприємства, оскільки наданими АТ «Інститут титану» наказами про організацію трудових відносин із працівниками в умовах воєнного стану за період з лютого 2022 року по листопад 2022 року підтверджується, що ОСОБА_1 залучалась до роботи протягом цього періоду повний місяць, окрім березня-травня 2022 року, а також залучалась до роботи і у вихідні дні у липні 2022 року. Відповідними наказами АТ «Інститут титану» підтверджується, що фактично простій мав місце з 25.02.2022 до 27.05.2022. Отже, обставини неможливості своєчасної виплати заробітної плати ОСОБА_1 після 27.05.2022 і до моменту її звільнення 14.11.2022, які можуть бути визнані поважними, АТ «Інститут титану» не доведені.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач до теперішнього часу перебуває у простої і про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за ст.117 КЗпП у зв`язку із введенням в Україні військового стану, належними і допустимими доказами не підтверджені. У справі відсутні докази про зміну в організації роботи підприємства після припинення трудових відносин з ОСОБА_1 Відповідач розташований у місті Запоріжжі, яке не перебуває в окупації. Доказів фактичного припинення виконання своїх статутних обов`язків у зв`язку із введенням військового стану відповідач суду не надав.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та у відповідності до норм статті 375 ЦПК України апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

При поданні апеляційної скарги відповідачем не був сплачений судовий збір, а тому належна до сплати сума підлягає стягненню з останнього за результатами розгляду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Інститут Титану» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2024 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Інститут Титану» на користь держави судовий збір у розмірі 5529, 30 грн. (п`ять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять гривен 30 коп.)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 27 березня 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: В.Ю. Бєлка

А.В. Дашковська