Справа №464/3493/22
пр № 6/464/95/24
УХВАЛА

24 квітня 2024 року Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

за участі: секретаря судового засідання Шманько О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові подання державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звернення стягнення на майно, яке не зареєстровано у встановленому законом порядку,

встановив:

Старший державний виконавець Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кунда З.Й. звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , однак не зареєстрована у встановленому законом порядку, у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №464/3493/22 від 03.11.2023, виданого Сихівським районним судом м. Львова щодо конфіскації в ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усього належного йому на праві власності майна. В обґрунтування подання покликалася на те, що Сихівським районним судом м. Львова 03.11.2023 видано виконавчий лист про конфіскацію усього належного ОСОБА_1 на праві власності майна. 07.12.2023 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В ході примусового виконання накладено арешт на майно та кошти боржника та встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , майно, яке б належало йому на праві власності, відсутнє. Окрім цього, боржник не є пенсіонером, інформація щодо місця праці, отримання доходів та відкриті рахунки відсутня, транспортні засоби та об`єкти нерухомого майна за останнім не зареєстровані. Боржник ОСОБА_1 відбуває покарання в державній установі «Кам`янська виправна колонія (№101), що знаходиться у смт. Кам`яне Запорізького району Запорізької області. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 09.08.1996 квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Внаслідок всіх можливих вжитих державним виконавцем заходів з метою перевірки майнового стану боржника встановлено, що іншого майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , крім частки вищевказаної квартири, на яке можливо звернути стягнення в рахунок конфіскації майна боржника на користь держави, не виявлено. Оскільки судове рішення у справі № 464/3493/22 не виконано, просила суд звернути стягнення на частину квартири, що належить боржникові на праві спільної сумісної власності разом з іншими співвласниками, однак невизначена та незареєстрована як частка у спільному майні у встановленому законом порядку.

У судове засідання старший державний виконавець Сихівського ВДВС у м. Львові Кунда З.Й. не з`явилася, звернулася до суду з клопотанням про розгляд подання за її відсутності, просила суд таке задовольнити.

Відповідно до ч. 11 ст. 440 ЦПК України подання розглянуто без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали подання, суд прийшов до наступного висновку.

На виконанні старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кунди З.Й. перебуває виконавче провадження №73536757 з примусового виконання виконавчого листа №464/3493/22, виданого Сихівським районним судом м. Львова 03.11.2023, про конфіскацію на користь держави усього належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майна на праві власності.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинам 1, 5 статті 48 цього Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

За умовами ч. 6 цієї статті стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстровано у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 10 ст. 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 50 цього Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Так, звертаючись до суду з таким поданням, державним виконавцем зазначено, що єдиним майном, на яке можливо звернути стягнення в рахунок конфіскації майна ОСОБА_1 на користь держави є нерухоме майно, а саме частина квартири АДРЕСА_1 , що належить боржникові на праві спільної сумісної власності разом з іншими співвласниками, однак невизначена та незареєстрована як частка у спільному майні у встановленому законом порядку.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону України речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Так, в ході здійснення заходів примусового виконання виконавчого листа №464/3493/22, державним виконавцем отримано від ОКП ЛОЛР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» правовстановлюючі документи та технічну документацію на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з копією свідоцтва про право власності від 09.08.1996, Квартирно-експлуатаційною частиною району посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Таке свідоцтво видане згідно з розпорядженням органу приватизації №3809 від 25.07.1996 та зареєстровано Львівським міжміським бюро техінвентаризації за №16615.

Відповідно до положень чинного на той час Цивільного кодексу 1966 року, обов`язкової реєстрація права власності не було передбачено. Із прийняттям у 2003 році Цивільного кодексу України виник обов`язок реєстрації права власності, і така реєстрація здійснювалась відповідними підприємствами «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Таким чином, право власності на вищевказану квартиру відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є дійсним, оскільки виникло до 1 січня 2013 року і на момент виникнення такого діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Вказане спростовує доводи щодо відсутності державної реєстрації права власності на таке майно в установленому законом порядку.

Окрім цього, квартира, на частину якої запропоновано звернути стягнення, належить співвласникам на праві спільної сумісної власності та частки кожного з них у праві власності на таке майно не визначено.

У зв`язку з цим, першочергово існує необхідність звернення до суду з поданням щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою на підставі ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 443 ЦПК України.

Разом з тим, зі свідоцтва про право власності встановлено, що таке видане на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а боржником у виконавчому провадженні №73536757 є особа з прізвищем « ОСОБА_3 ».

Такими чином, сукупність встановлених у ході розгляду подання обставин виключає можливість звернення стягнення на нерухоме майно в порядку, встановленому ч. 10 ст. 440 ЦПК України, а тому в задоволенні подання необхідно відмовити.

Керуючись ст. 440 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні подання державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звернення стягнення на майна, яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.