Справа № 623/414/22
Провадження № 2-др/638/41/24
17 квітня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Цвірюка Д.В.,
за участю секретаря Рудської В.П.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова заяву адвоката Волченка Геннадія Валерійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Золота Нива 1» про розірвання договору оренди та стягнення штрафних санкцій, -
Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.03.2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Золота Нива 1» про розірвання договору оренди та стягнення штрафних санкцій частково задоволено, розірвано договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0664 площею 5,7800 га, укладений 10.12.2007 року між ОСОБА_2 та ПП «Золота Нива 1», стягнуто з Приватного підприємства «Золота Нива 1» на користь ОСОБА_2 три проценти річних у розмірі 434 гривні 65 копійок, інфляційні збитки у розмірі 423 гривні 07 копійок, неустойку у розмірі 454 гривень 02 копійки, а всього стягнути 1311 (одна тисяча триста одинадцять) гривень 74 копійки. В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення. Також стягнуто судовий збір.

18.09.2023 року до суду надійшла заява представника позивача про вирішення питання розподілу судових витрат. В подальшому 18.03.2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача про компенсацію судових витрат, в якій просить стягнути з Приватного підприємства «Золота Нива -1» на користь ОСОБА_2 30 000 гривень в якості компенсації витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування заяви зазначає, що 11.02.2022 року адвокат Волченко Геннадій Валерійович звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області в інтересах ОСОБА_2 із позовом до ПП «Золота Нива-1» про розірвання договору оренди та стягнення штрафних санкцій. Вища рада правосуддя рішенням від 20.04.2023 року №399/0/15-23 змінила територіальну підсудність судових справ Ізюмського міськрайонного суду Харківської області. 07.06.2023 року справа передана в провадження судді Дзержинського районного суду м.Харкова Цвірюка Д.В.. Рішенням суду від 12.03.2024 року позовні вимоги задоволено частково. Також вирішено питання стягнення судового збору. Вказує, що позивач також поніс витрати на правничу допомогу. Зазначає, що між позивачем та ним договір було укладено 01.02.2022 року, до якого 10.02.2022 року укладено додаткову угоду. Зазначає, що загальний розмір витрат позивача на правову допомогу становить 30 000 гривень. Позивачем здійснено повний розрахунок. Вважає розцінки співмірними з ринковими цінами на правничу допомогу. Вказує, що справа пов`язана з проведенням постійного аналізу земельного законодавства та досліджень судової практики КСУ зазначеної категорії справ та застосування відповідних норм права національними судами вищих інстанцій. Розгляд тривав з лютого 2022 року.

Представником відповідача подано до суду заперечення на заяву про компенсацію судових витрат, в якій просить суд відмовити у задоволенні вимог заяви у повному обсязі, а у разі повного чи часткового задоволення зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування заперечень зазначає, що станом на дату подання заяви від 18.03.2024 року адвокат Волченко Геннадій Валерійович не мав повноважень на її подання з посиланням на закінчення строку дії договору 02.02.2024 року. Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що до закінчення судових дебатів позивач зробив відповідну заяву про подання до суду доказів понесенняч позивачем судових витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Крім того, вказує на невідповідність предмета спору, зазначено у договорі, тій справі, що розглядалась судом. В акті надання послуг №1 від 14.03.2024 року, складеного до договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.02.2022 року та додаткової угоди №1 від 10.02.2022 року не зазначений обсяг та зміст наданої правової допомоги. При цьому зауважила, що представник позивача не приймав особисто участь у судових засіданнях. Вказує, що опис робіт, наведений у заяві не є детальним і не підтверджує понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 гривень, а також обсяг наданих адвокатом послуг та час, витрачений ним на виконання кожної зазначеної послуги. Також зазначає про відсутність квитанції від 14.03.2024 року. Вважає договір про надання правової допомоги неукладеним, оскільки в момент його підписання сторонами не було погоджено його істотну умову порядок обчислення гонорару адвоката. Крім того, вважає, що розмір витрат на правову допомогу 30 000 гривень є нерозумним (завищеним) і неспівмірним зі складністю справи та її значення для позивача, зі складністю наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих адвокатом послуг.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у стягнення витрат позивача на правничу допомогу з підстав, зазначених у запереченнях.

Позивач (її представник) в судове засідання не з`явилась, про розгляд заяви її представник повідомлений через підсистему «Електронний суд».

Розглянувши заяву, заслухавши думку представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до ЗУ «Про безоплатну правничу допомогу», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 зазначеного Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 вищевказаного Закону встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного Закону).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним З`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268, від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Інтереси ОСОБА_2 під час розгляду справи представляв адвокат Волченко Геннадій Валерійович на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.02.2022 року, Додаткової угоди №1 від 10.02.2022 року до договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 01.02.2023 року та ордеру.

Відповідно до п.6.1 Договору від 01.02.2022 року договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє один рік. Строк договору вважається подовженим на один рік на цих саме умовах, якщо за місяць до закінчення строку його жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги відсутність підтверджень щодо розірвання договору про надання правничої (правової) допомоги, суд дійшов висновку про наявність повноважень у адвоката Волченка Г.В. на подання заяви про компенсацію витрат позивача на правничу допомогу.

За домовленістю сторін гонорар за правничу допомогу, надану адвокатом, складає 30 000 гривень. (п.2 Додаткової угоди №1 від 10.02.2022 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.02.2022 року).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає заявлений розмір витрат на надання правничої допомоги занадто завищеним з огляду на наступне.

Адвокатом Волченко Г.В. з метою надання правничої допомоги позивачу складено позовну заяву, дві заяви про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, заяву про вирішення питання про судові витрати від 18.09.2023 року, а також письмові пояснення по справі. В судовому засіданні представник позивача особисто не приймав участі.

З огляду на перелік послуг, що були надані позивачеві та зважаючи на результат розгляду справи, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним буде зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, та стягнення з ПП «Золота Нива-1» на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5000 гривень.

При цьому суд зауважує, що написання та подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат фактично є дією, спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною, у зв`язку з чим подання стороною позивача заяви про розподіл судових витрат не є тотожним з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору.

Враховуючи вищевикладене, заява про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.133, 137, 138, 141, 270 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву адвоката Волченка Геннадія Валерійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Золота Нива 1» про розірвання договору оренди та стягнення штрафних санкцій задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Золота Нива 1» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 22.04.2024 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Приватне підприємство «Золота Нива 1», , Харківська область, Ізюмський район, с.Забавне, вул.Харківська буд.1-Б.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк