Дата документу 23.04.2024 Справа № 334/108/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/108/24
Провадження №22-ц/807/977/24
Головуючий в 1-й інстанції - Бредіхін Ю.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного виконавця Якименка Андрія Олександровича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «Вердикт Капітал» із вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що позивач дізнався про наявність виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого напису від 12.06.2021 року №73827, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №630729434HPLS від 04.09.2017 року на загальну суму 51442,74 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки, кредитний договір №630729434HPLS від 04.09.2017 року нотаріально не посвідчений, а відповідно до Закону України про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій, не передбачено можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені. Крім того, відповідач не направляв позивачу вимог, попереджень чи повідомлень щодо усунення порушень кредитного договору та не надав нотаріусу відповідних доказів безспірності заборгованості.

РішеннямЛенінського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2024 року, позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватного виконавця Якименка Андрія Олександровича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 12.06.2021 року №73827, вчинений приватним нотаріусом Київо-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б) заборгованості за кредитним договором № 630729434HPLS від 04.09.2017 року на загальну суму 51442,74 грн.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5Б) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5Б) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 11200 (одинадцять тисяч двісті) гривень.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не наведено доказів, з приводу того, що заборгованість за виконавчим написом нотаріуса є спірною. Витрати на правничу допомогу, стягнуті у справі є неспівмірними з заявленими вимогами та наданими послугами.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором №630729434HPLS від 04.09.2017 року.

За змістом виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 21.12.2020 року по 25.05.2021 року. Сума заборгованості складає 50792,74 гривні, із стягувача стягнуто плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 650 грн. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №73827.

19.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком Я.О. винесено постанову ВП НОМЕР_2 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №73827, вчиненого приватним нотаріусом Грисюк О.В. та накладено арешт на кошти боржника.

Виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду надано копії договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 20.12.2023 року, додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги від 20.12.2023 року, акту здачі-приймання наданих послуг №1 за договором від 16.02.2024 року, адвокатського запиту від 28.12.2023р. на отримання копій документів виконавчого провадження; квитанцій до прибуткового касового ордеру № б/н від 20.12.2023р. в сумі 800 грн., від 28.12.2023р. в сумі 1500 грн., від 03.01.2024р. в сумі 4500 грн., 1700 грн. та 1000 грн., від 16.02.2024 року в сумі 4000 грн. та 1000 грн.

Задовольняючи вимоги прозову частково, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис, вчинений на підставі не посвідченого нотаріально кредитного договору, є таким, що не підлягає виконанню (у правовідносинах із 22 лютого 2017 року). Оцінивши опис робіт, які надані позивачу адвокатом, суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити заяву про стягнення витрат на правову допомогу частково лише в частині, що безпосередньо стосується розгляду цієї справи, зокрема «складання на направлення адвокатського запиту з ЕЦП з метою отримання матеріалів виконавчого провадження, їх копій та матеріалів» вартість яких узгоджена в сумі 1500 грн., «складання позовної заяви та направлення її до суду» узгоджена вартість 4500 грн., «складання заяви про забезпечення позову та направлення її до суду» узгоджена вартість 1200 грн., а також «гонорар за надання правничої допомоги» в сумі 4000 грн., які підтверджуються матеріалами справи та становлять 11200 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затверджений постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року.

Згідно пункту 1 Переліку, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" Перелік доповнений пунктом 2, який передбачає отримання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 в частині положень, які доповнювали пункт 2 Порядку.

Оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 12 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14.

Встановлені обставини свідчать, що стягнення заборгованості за виконавчим написом відбулося на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги з приводу необґрунтованого стягнення витрат на правничу допомогу зводяться до ненадання позивачем доказів понесення таких витрат, між тим у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Подібні висновки викладені у постанові Верховного суду від 12 лютого 2020 року у справі за № 648/1102/19.

Крім того, понесення відповідних витрат підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № б/н від 20.12.2023р. в сумі 800 грн., від 28.12.2023р. в сумі 1500 грн., від 03.01.2024р. в сумі 4500 грн., 1700 грн. та 1000 грн., від 16.02.2024 року в сумі 4000 грн. та 1000 грн.

Враховуючи надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку про обґрунтованість та доведеність таких вимог та законність рішення суду першої інстанції в цій частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 29 квітня 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О. З. Поляков