Справа № 486/315/23 Головуючий суду у 1-й інстанції Савін О. І.
Провадження № 22ц/812/400/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої - судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Серебрякової Т. В.,

із секретарем: Богуславською О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 січня 2024 року, постановлене під головуванням судді Савіна І. А., у приміщенні суду у місті Южноукраїнськ Миколаївської області о 8 год 45 хв, зі складанням його повного тексту 29 січня 2024 року, по справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,

третя особа орган опіки та піклування (виконком)

Южноукраїнської міської ради Миколаївської області

(далі орган опіки та піклування)

про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , якууточнив та остаточно просив про усунення перешкод у його участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що з 26 серпня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 листопада 2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з відповідачкою.

Проте, відразу після розірвання шлюбу відповідачка почала чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з сином, не відповідає на телефонні виклики та блокує телефон, перешкоджає налагодити нормальний зв`язок з дитиною, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку усіх здібностей, забирала дитину, всупереч її бажання, від батька раніше узгодженого часу, в той час як позивач для утримання та спілкування з сином має усі необхідні фінансові та матеріально-побутові можливості.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просив суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 шляхом визначення йому способу такої участі, з урахування відвідування дошкільного або шкільного закладу, зокрема: у вигляді трьох днів побачень протягом тижня, які визначатимуться за письмовою домовленістю сторін, окремо до кожного тижня, через змінний графік роботи позивача; безперешкодного проведення відпустки з дитиною без участі відповідачки, щороку, у літній період строком на 15 діб; безперешкодної участі у спільному святкуванні дня народження сина кожного року 5 вересня з 8 до 22години; необмеженого особистого спілкування з дитиною засобами телефонного, електронного, поштового та будь-якого зв`язку; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з дитиною або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком. При цьому просив, що спілкування з дитиною має відбуватись за місцем його фактичного проживання або на його розсуд в межах Миколаївської області. У випадку перебування дитини за межами міста Южноукраїнська просив зобов`язати відповідачку повідомляти йому термін та місце від`їзду шляхом письмового повідомлення у месенджері Телеграм не пізніше ніж за 5 днів перед від`їздом.

У відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_1 вважала позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню внаслідок зловживання позивачем правом на судовий захист та фактичну відсутність спору. Вказувала, що позивач не звертався ні до неї, ні до органу опіки та піклування для вирішення питання щодо встановлення графіку побачень з дитиною, тому вважала звернення з цим позовом передчасним. Пояснювала, що відповідач не забирав дитину із садочка, не гуляв та не спілкувався з ним, посилаючись на сплату ним аліментів на утримання дитини, за рахунок яких дитина може бути усім забезпечена, в той час, як під час хвороб та перебування відповідачки на роботі дитину доглядала її мати, тобто бабуся. До звернення до суду з цим позовом позивач не порушував питання про встановлення графіку побачень з дитиною, і тому стверджувала, що скріншоти листування у месенджері є фотошопом, який вона не взмозі спростувати через викрадення телефону. Зазначала про те, що ніколи не перешкоджала побаченням позивача з дитиною окрім випадків хвороби, усі свята дитина проводить разом із батьком, тому підстави для висновку про перешкоджання батьку спілкуватись з дитиною відсутні.

Разом з тим, вважала за необхідне обмежити спілкування дитини з батьком у святкові дні через зловживання ним алкоголем та керування автомобілем у нетверезому стані.

Просила суд про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору на час пред`явлення позову, та як наслідок відмови у стягненні з неї судових витрат, що може спричинити їй певні збитки.

Органом опіки та піклування відзиву на позов не надано, натомість, надано висновок щодо доцільності участі позивача у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 шляхом: періодичності зустрічей позивача з дитиною у перший та третій тиждень місяця у вівторок та четвер з 13.00 години до 18.00 години з урахуванням графіку організованого дозвілля дитини, у другу та четверту неділю місяця з 9.00 години до понеділка 09.00 години; безперешкодного проведення відпустки з дитиною без участі матері щороку у літній період строком 7 діб з обов`язковим повідомленням матері про місцезнаходження дитини; безперешкодної участі у святкуванні дня народження дитини за попереднім узгодженням з матір`ю; безперечного спілкування батька з дитиною засобами телефонного, електронного, поштового зв`язку та іншого зв`язку, з правом батька в день побачень забрати дитину з садочка або інших закладів з обов`язковим повідомленням матері; спілкування дитини з батьком відбуватиметься в межах або поза межами Миколаївської області, з обов`язковим погодженням з матір`ю дитини.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11 травня 2023 року задоволено заявлений самовідвід судді Волкової О. І.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 травня 2023 року по справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 січня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалено про визначення за ОСОБА_2 права на спілкування із сином ОСОБА_5 , наступним чином: у перший, другий та третій день побачень, що визначаються домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 окремо кожного тижня, шляхом письмової домовленості між ними; необмеженого спілкування позивача з сином особисто засобами телефонного, поштового електронного та іншого засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; безперешкодного проведення відпустки з дитиною без участі матері щороку у літній період на 7 діб з обов`язковим повідомленням матері про місце знаходження дитини; безперешкодної участі у спільному святкуванні дня народження сина кожного року 5 вересня за попереднім узгодженням з матір`ю; у день побачень батько має право забирати дитину із садочка та та/або інших закладів особисто з обов`язковим повідомлення матері; спілкування відбуватиметься в межах або поза межами Миколаївської області з обов`язковим погодженням з матір`ю та наданням їй інформації про місцезнаходження дитини. Розподілено судові витрати.

При ухвалені рішення суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем підстав для визначення способів його участі у вихованні сина.

Не погодившись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 оскаржила його в частині визначення трьох днів побачень батька з сином, окремо кожного тижня шляхом письмової домовленості між позивачем та відповідачем, а також стягнення з неї судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції. Просила його скасувати в цих частинах та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні з неї судових витрат, та викласти спосіб участі батька у вихованні сина у наступній редакції: періодичні зустрічі у перший та третій тиждень місяця у вівторок та четвер з 13.00 до 18.00, з урахуванням графіку організованого дозвілля дитини, у другу та четверту неділю місяця з 9.00 до понеділка 09.00.

В іншій частині рішення суду не оскаржила.

На думку відповідачки, при ухваленні оспореної нею в апеляційному порядку частини судового рішення, судом першої інстанції не враховано наявність спору та конфліктних та тривалих напружених відносин між сторонами, що ускладнені різним поглядом на виховання дитини, та унеможливлюють досягнення спільної домовленості щодо способу спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін, та унеможливить виконання рішення суду в цій частині. Тому заперечувала висновок суду щодо активної поведінки батька, і як наслідок здійснення йому перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважав її доводи необґрунтованими, а рішення суду таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частинами 1-3 статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню .

Стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

З огляду на статтю 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

На підставі статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 статті 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Положеннями статті 19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Ураховуючи наведене, батько, який проживає окремо від своєї дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. При цьому відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

При вирішенні справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2017 року, який між ними розірвано 17 грудня 2021 року на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 листопада 2021 року (а.с.8-9). У сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився спільний син ОСОБА_6 (а.с.7), який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір`ю.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 зазначив про наявність конфлікту з колишньою дружиною, що перешкоджає його нормальному спілкуванню з дитиною, і тому він бажає визначити способи його участі у вихованні та спілкуванні з сином на підставі рішення суду.

Не оспорюючи право батька на участь у спілкуванні та вихованні дитини, відповідачка наголошувала на тому, що не чинить перешкод позивачу у побаченнях з дитиною, а навпаки, останній не виявляє бажання частіше бачитися з сином. При тому вказувала, що між колишнім подружжям існує конфліктна ситуація, яка заважає нормальному спілкуванню, зокрема, стосовно бачення батьків розвитку спільної дитини.

Отже, незважаючи на різний погляд щодо наявності чи відсутності перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, обидві сторони погоджувалися з необхідністю у встановленому законом порядку визначити способи такої участі батька. При тому відповідачка вважала, що без попереднього вирішення спору органом опіки та піклування право позивача на звернення до суду з цим позовом є обмеженим, наслідком чого є закриття провадження у справі.

Наведені арґументи враховані судом першої інстанції при постановленні рішення, яким обґрунтовано розглянуто позов по суті, з огляду на наявність конфліктної ситуації між батьками дитини, яка унеможливлювала визначення способів постійної участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, та не є перешкодою в обранні ним будь-якого, встановленого законом, способу захисту порушеного права, зокрема, судового (стаття 4 ЦПК України) без попереднього розгляду цього ж питання органом опіки та піклування.

Зокрема, за частиною 5 статті 19 СК України, статті 159 СК України органом опіки та піклування виконкому Южноукраїнської міської ради Миколаївської області до суду надано висновок щодо участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 .

Висновок органу опіки та піклування покладено судом в основу свого рішення та не оспорено жодним із батьків.

В той же час, визначаючи способи участі батька, суд першої інстанції одним з таких способів, з яким не погодилася відповідачка ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, визначив, як право на спілкування з сином «у перший, другий та третій день побачень, що визначаються домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 окремо кожного тижня, шляхом письмової домовленості між ними».

Такий спосіб не є конкретизованим, вимагає від батьків нормального спілкування, з огляду на постійні конфлікти, які виникають між ними, не відповідає способу, який орган опіки та піклування вважав доцільним, та як наслідок може стати на заваді належного виконання судового рішення обома батьками дитини.

Саме такі аргументи наведені відповідачкою в апеляційній скарзі та є обґрунтованими, з огляду на відсутність достатнього мотивування в цій частині рішення суду та не надання позивачем до суду першої інстанції на підтвердження визначення такого способу його участі у вихованні дитини жодного належного доказу, як то, даних про працевлаштування позивача, наявності у нього постійно змінного графіку, що заважає йому у виконанні того способу, який в цій частині визначено у висновку органу опіки та піклування.

Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції, окрім надання письмового пояснення у відзиву, щодо місця роботи позивача ВП ЮУ АЕС, але без підтвердження наявності у нього постійно змінного графіку роботи, який заважає брати належну участь у вихованні та спілкуванні з дитиною

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі обставини та надані на їх підтвердження докази суд у відповідності до статті 89 ЦПК України оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За такого, колегія суддів висновує, що у справі є достатньо доказів на підтвердження підстав для визначення одного із способів участі батька у праві спілкування з сином у відповідності до способу, визначеному у висновку органу опіки та піклування, як: періодичність зустрічей позивача з дитиною у перший та третій тиждень місяця у вівторок та четвер з 13.00 години до 18.00 години, з урахуванням графіку організованого дозвілля дитини, а також у другу та четверту неділю місяця з 9.00 години до понеділка 09.00 години, замість помилково визначеного судом, як право на спілкування з сином «у перший, другий та третій день побачень, що визначаються домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 окремо кожного тижня, шляхом письмової домовленості між ними».

Наведений спосіб є належним до його виконання та унеможливлює розвиток конфліктної ситуації між батьками дитини при виконанні судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає зміні у відповідності до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, а подана апеляційна скарга на такий спосіб підлягає частковому задоволенню.

Рішення суду в частині визначення інших способів участі батька у спілкуванні та вихованні сина, матір`ю дитини не оскаржено, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

При тому доводи відповідачки про неправомірність стягнення з неї частини судового збору на користь позивача, та заподіяння їй збитків, у зв`язку із цим, колегія суддів вважає необґрунтованими та зробленими внаслідок невірного тлумачення положень норми статті 141 ЦПК України. Такі витрати, що понесені позивачем, правильно розподілені місцевим судом, як за позов немайнового характеру, у зв`язку з його частковим задоволенням. Тому апеляційна скарга в цій частині є такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду в цій же частині таким, що не підлягає скасуванню або зміні.

У зв`язку з частковим задоволення апеляційної скарги та у відповідності до статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідачки слід стягнути понесені нею витрати за сплату судового збору в розмірі 1 610 грн 40 коп.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 січня 2024 року в частині задоволення позовних вимог про визначення права на спілкування із сином ОСОБА_5 у перший, другий та третій день побачень, що визначаються домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 окремо кожного тижня, шляхом письмової домовленості між ними - змінити, зазначивши про визначення цього способу участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 шляхом зустрічей батько з дитиною у перший та третій тиждень місяця, у вівторок та четвер з 13.00 години до 18.00 години, з урахуванням графіку організованого дозвілля дитини, а також у другу та четверту неділю місяця з 9.00 години до понеділка 09.00 години.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 січня 2024 року в іншій частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 610 грн 40 коп. судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути з цього часу оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Серебрякова

О. В. Локтіонова