Справа № 143/113/24
25.03.2024 року м. Погребище
Погребищенський районний суду Вінницької області у складі:
головуючого - судді Сича С.М.
за участю секретаря Левченко М.О.,
розглянувши в місті Погребище Вінницької області у порядку письмового спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,-
У лютому 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла вищевказана позовна заява, в якій ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму безпідставно отриманих коштів у розмірі 2100 грн. 00 коп., судові витрати, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн. 00 коп.
Позов мотивовано тим, що 23.11.2023 ним через банківську систему PUMB було здійснено помилкове перерахування грошових коштів у розмірі 2100 грн. 00 коп. на картковий рахунок, що належить ОСОБА_2 . Стверджує, що вказаний платіж було здійснено помилково, одноразово.
З метою повернути власні кошти 24.12.2023 ним було направлено вимогу відповідачу, однак відповіді на момент звернення до суду не надійшло. Сума помилково перерахованих коштів не повернута.
При цьому будь-яких зобов`язань у позивача перед відповідачем не існувало та підстав сплачувати грошові кошти не було.
Вважає, що відповідач безпідставно набув майно, а саме грошові кошти у розмірі 2100 грн. 00 коп. та зобов`язаний повернути їх позивачу.
14.02.2024 суддею ухвалено відкрити провадження у справі, а її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 15, 16).
13.03.2024 через систему «Електронний суд» до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гончарука Р.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позову відмовити повністю, стягнути із позивача понесені відповідачем судові витрати.
Відзив мотивовано тим, що відповідач вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає з огляду на таке.
19.11.2023 позивач звернувся до відповідача із проханням виконати ремонтні роботи системи опалення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач з відповідачем обумовили обсяг робіт, а також домовились, що купівлю кранів до радіаторів буде здійснено за рахунок позивача відповідачем. На виконання вказаної домовленості 23.11.2023 позивачем перераховано на картковий рахунок відповідача 2100 грн. 00 коп. для купівлі вказаних кранів.
24.11.2023 весь об`єм робіт відповідачем було виконано та повідомлено позивачу про необхідність розрахунку за роботу в сумі 2470 грн. 00 коп., однак позивач не погодився із результатом виконаних робіт та не оплатив роботу виконану відповідачем.
Таким чином між сторонами було укладено договір підряду.
Вважає, що листування сторін у месенджері Viber з 19 по 24 листопада 2023 року дає змогу встановити його учасників і може підтверджувати доводи відповідача щодо існування між сторонами договірних відносин.
На думку відповідача, він отримав від позивача грошові кошти не безпідставно, а в порядку виконання договірного зобов`язання, оскільки спірні грошові кошти ним не були набуті, а за них було придбано крани, які були встановлені у квартирі позивача (а.с. 23-35).
21.03.2024 до суду через систему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Однак, через допущення помилок при виконанні робіт він зіштовхнувся з неефективною роботою системи опалення, в результаті чого неодноразово звертався до відповідача з проханням усунути допущені помилки та виконати роботу належним чином.
23.11.2023 відповідач оглянув систему опалення в квартирі позивача та запропонував йому змінити крани. Однак, позивач відмовився від такої пропозиції, але погодився на пропозицію відповідача здійснити звуження труби шляхом нагрівання.
24.11.2023 жодних ремонтних робіт в квартирі позивача відповідач не здійснював, про що свідчить і відсутність укладеного сторонами договору, відсутність рахунку фактури на придбання обладнання та акту виконаних робіт з переліком всіх наданих послуг.
Стверджує, що надані відповідачем світлини були надіслані позивачем для встановлення причин несправності системи опалення та жодним чином не являються доказом здійснення робіт відповідачем, а також жодних домовленостей про виконання певного роду робіт досягнуто не було.
Вважає, що посилання відповідача на те, що ним були здійсненні ремонтні роботи в його квартирі не підтверджені жодними доказами та свідчать про ухилення від обов`язку щодо повернення безпідставно набутих коштів в розмірі 2100 грн. 00 коп., які позивач 23.11.2023 через банківську систему PUMB помилково одноразово здійснив на картковий рахунок відповідача (а.с. 36-38).
З`ясувавши позиції учасників справи та дослідивши її матеріали, встановивши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, визначившись із суттю та характером спірних правовідносин, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного.
24.12.2023 за вих. № 24/12 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Антоном Сергійчиком на адресу відповідача ОСОБА_2 було направлено вимогу про здійснення повернення безпідставно набутих ним коштів у сумі 2100 грн. 00 коп. протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги. У вказаній вимозі зазначено, що у випадку не задоволення вимоги у вказані строки, вони будуть змушені звернутися з позовом до суду для захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_1 , внаслідок чого з нього додатково будуть стягнуті штрафні санкції, індекс інфляції, 3% річних, судові витрати та витрати на правничу допомогу (а.с. 6, 7).
Звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_1 на підставі статті 1212 ЦК України просить стягнути на свою користь із ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти, покликаючись на те, що ним було здійснено помилкове одноразове перерахування коштів на картковий рахунок, належний відповідачу.
Натомість відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилається на те, що між сторонами було укладено договір підряду, на виконання умов якого позивачем 19.11.2023 року було перераховано на його картковий рахунок спірну суму грошових коштів, що виключає застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України.
Вирішуючи по суті позовну вимогу, суд виходить із того, що Глава 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави», в структуру якої входить стаття 1212 ЦК України, знаходиться в підрозділі 2 «Недоговірні зобов`язання» розділу 3 «Окремі види зобов`язань», який входить до книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.
Згідно із частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
З наведених норм убачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.
Означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.
В пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №910/3831/22 зазначено, що у статті 1212 ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).
У пунктах 6.9, 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 910/9072/17 сформульовано правовий висновок, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.
У постанові Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі №922/1214/20 виснувано, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї норми тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
На підтвердження існування між сторонами договірних відносин підряду, за якими відповідач мав здійснити у належній позивачеві квартирі демонтаж та монтаж трьох радіаторів та шести кранів, на придбання яких останнім було перераховано на картковий рахунок відповідача спірні 2100 грн. 00 коп., представником відповідача разом із відзивом на позовну заяву через систему «Електронний суд» надано паперові копії скрін-шотів листування сторін у месенджері Viber за період з 19.11.2023 року по 23.11.2023 року.
Надаючи оцінку наведеним доказам з точки зору їх належності та допустимості, суд звертає увагу на положення ст.100 ЦПК України, згідно із якими електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.
Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.
Таких висновків суд дійшов, послуговуючись правовою позицією, наведеною у пунктах 31-38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 року у справі №916/3027/21, предметом аналізу якої були аналогічні за своїм змістом норми господарського процесуального законодавства.
Суд звертає увагу на те, що у відповіді на відзив позивач не ставить під сумнів відповідність поданих паперових копій скрін-шотів листування сторін у месенджері Viber оригіналу, а навпаки стверджує про те, що відображені у них світлини були ним надіслані відповідачеві для встановлення причини несправності системи опалення та не являються доказом здійснених відповідачем робіт у належній йому квартирі.
З огляду на викладене суд вважає, що подані представником відповідача паперові копії скрін-шотів листування сторін у месенджері Viber відповідають критеріям належних та допустимих доказів, зі змісту яких вбачається, що 23.11.2023 року для придбання кранів до системи опалення квартири АДРЕСА_3 позивачем було перераховано на банківську картку відповідача № НОМЕР_2 , відкриту в АТ КБ «Приватбанк», 2100 грн. 00 коп. В подальшому 24.11.2023 року відповідач надіслав на адресу позивача повідомлення, в якому було перераховано види робіт (демонтаж та монтаж радіаторів та кранів, допоміжні роботи) та їх вартість (а.с.25-32).
Суд також відзначає, що вказана у окреслених повідомленнях адреса розташування квартири є зазначеним у позовній заяві зареєстрованим місцем проживання позивача (а.с.1), а перших шість та останніх чотири цифри обумовленого номера банківської картки співпадають із відповідними реквізитами номера картки, що зазначений у довідці Першого Українського міжнародного банку щодо перерахування на неї позивачем суми коштів в розмірі 2100 грн. 00 коп. (а.с.6).
Договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
За змістом частини першої статті 840 ЦК України якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов`язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок.
Згідно із частиною першою статті 858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.
Із матеріалів справи слідує, що у жовтні 2020 року між сторонами було укладено договір підряду, за умовами якого відповідач мав виконати ремонтні роботи по встановленню системи опалення в квартирі АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності позивачеві. В подальшому через допущені недоліки при виконанні цих робіт відповідач вжив заходи для їх усунення шляхом демонтажу та монтажу трьох радіаторів та шести кранів. При цьому для придбання цих кранів позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідача спірні 2100 грн. 00 коп.
У постанові Верховного Суду від 29.03.2022 року у справі №296/3518/19 зроблено правовий висновок, який в загальному зводиться до того, що для правильного застосування приписів ст.1212 ЦК України позивач має довести абсолютну безпідставність набуття коштів відповідачем.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач не довів абсолютну безпідставність набуття відповідачем коштів в сумі 2100 грн. 00 коп., що виключає застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до частин 1-3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за пред`явлення даного позову, та витрати на правничу допомогу адвоката необхідно залишити за ним.
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Гончаруком Р.О. на підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп. було надано суду:
-ордер на надання правничої (правової допомоги) серії АВ №1121329 (а.с. 25);
-договір №б/н про надання правничої допомоги від 09 березня 2024 року між адвокатом Гончаруком Р.О. та ОСОБА_2 , згідно із п.п 5.1 п. 5 якого отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відповідно до цього договору відбувається у формі гонорару. Розмір гонорару за погодженням сторін визначається у фіксованому розмірі в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. (а.с. 33, 34);
-квитанцію про оплату послуг з надання правової допомоги від 09.03.2024, в якій вказано, що адвокатом Гончаруком Р.О. прийнято від ОСОБА_2 оплату в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. на підставі договору про надання правової допомоги від 09.03.2024 (а.с. 34 на звороті).
Оцінивши надані представником відповідача докази на підтвердження розміру понесених ним судових витрат, ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи в контексті критерію їх реальності та необхідності, ураховуючи відсутність заперечень позивача ОСОБА_1 щодо співмірності понесених відповідачем ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу обсягу та складності виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд дійшов висновку про задоволення вимоги представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Гончарука Р.О. про стягнення із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп.
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 21.10.2021 року у справі №766/7206/20.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 258, 259, 263-265, 279, 351, 354 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_4 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області.

Повний текст рішення складено 26.03.2024.

Суддя