02 січня 2024 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
судді Заверюха В.О., при секретарі - Денисовій К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради, в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з визначенням місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним як батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 за місцем його реєстрації - АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він самостійно виховує як батько без участі матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 у розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Стислий виклад позиції позивача
01 серпня 2019 року сторони зареєстрували шлюб у Білгород-Дністровському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 01.08.2019 року, актовий запис №255. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 06.06.2023 року, актовий запис №216. Перші пару місяців з моменту народження дитини сторони проживали у мирі, любові та злагоді, вели спільне господарство, будували плани на майбутнє щодо родини, спільно брали участь у вихованні та утриманні дитини. Однак, з часом позивач почав помічати що відповідач поступово почала віддалятись від родини, почала гуляти з подругами по розважальним закладам, приходити до дому пізно на цьому ґрунті почали виникати сварка та суперечки, адже тільки народилась дитина, яка потребує окрім батьківської любові ще й материнську. Так під час чергової суперечки, відповідач повідомила позивача, що бажає для себе кращого життя аніж життя яке позивач можу запропонувати, бажає розвиватись як особистість, а так званий домашній побут її в цьому стримує, тому вона має намір покинути сім`ю та почати нове життя так званий пошук себе. В свою чергу позивач намагався зупинити відповідача, проте марно, остання прийняла для себе рішення, а тому як виявилось відповідач не готова, а можливо навіть не створена для сім`ї. Так у вересні відповідач покинула сім`ю та на теперішній час мешкає за іншою адресою - АДРЕСА_2 , залишивши дитину на позивача. Позивач ОСОБА_1 разом з малолітню дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати за місцем своєї реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_3 . В квартирі в якій позивач проживає разом з малолітню дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 створені всі необхідні умови для її проживання та гармонійного розвитку. Позивач, як батько самостійно робить все, щоб дитина розвивалася духовно, фізично, створює належні житлово-побутові умови проживання та умови для розвитку її природних здібностей, забезпечує продуктами харчуванням, медичним доглядом, одягом, взуттям та іншими речами необхідні для нормального розвитку дитини і навчання. В свою чергу після переїзду відповідач, як мати ніякого зв`язку з дитиною не підтримує, не піклується, станом здоров`я, розвиток, навчанням та успіхами дитини не цікавиться, уникає зустрічей з дитиною, на діалог не виходить, матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає. Позивач самостійно виховує дитину, відповідач будь-яку участь, як мати у вихованні дитини не приймає, тобто своїм байдужим ставленням відносно дитини, відповідач фактично самоусувалась від виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Більш того, відповідач з моменту як фактично припинала існувати наша сім`я, як мати перестала брати участь в утриманні спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, до теперішнього часу будь-яких грошових коштів на утримання малолітньої дитини не надходило. Відповідач в свою чергу являється матір`ю дитини, а отже зобов`язана забезпечити належний рівень життя дитині, є молодою особою, фізично здоровою та має працездатний вік, інших утриманців не має. В зв`язку з такою ситуацією, оскільки дружина продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, з її бездіяльністю щодо виконання нею своїх батьківських прав, що свідчить про байдужість дружини щодо долі дитини та фактичне її небажання виховувати малолітню дитину, дружина жодних висновків не зробила, на проти продовжує свідомо не виконувати свої батьківські обов`язки, проте будь-яких хронічних або тяжких хвороб, які б перешкоджали їй належно виконувати свої батьківські обов`язки та які б виправдовували її винну поведінку відсутні, позивач з метою захисту прав та інтересів дитини змушений звернутися до суду з відповідним позовом.
Рух справи у суді.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2023 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.12.2023 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обставини які зазначені в позові підтримав та зазначив, що до теперішнього часу обставини які зазначені в поові не змінились, відповідач продовжує нехтувати своїми обов`язками щодо малолітньої дитини та в першу чергу для захисту прав та інтересів дитини просили задовольнити.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду письмові пояснення з яких вбачається, що з матеріалів справи вбачається, що мати дитини не має можливості виконувати батьківські обов`язки та надала згоду на позбавлення її батьківських прав, а наявність згоди матері свідчить про самоусунення матері від виконання її батьківських прав, батьки самостійно дійшли згоди щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно спільної дитини, тобто між батьками відсутній спір, на підставі чого просилив ухвалити рішення з дотриманням прав дитини.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.1, 2 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування
Судом встановлено, що 01 серпня 2019 року сторони зареєстрували шлюб у Білгород-Дністровському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 01.08.2019 року, актовий запис №255. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 06.06.2023 року, актовий запис №216.
З позову вбачається, що перші пару місяців з моменту народження дитини сторони були дружньою сім`єю, проживали у мирі, любові, злагоді, вели спільне господарство, будували плани на майбутнє щодо своєї родини, спільно брали участь у вихованні та утриманні дитини. Однак, з часом позивач почав помічати що відповідач поступово почала віддалятись від родини, почала гуляти з подругами по розважальним закладам, приходити до дому пізно, на цьому ґрунті у подружжя почали виникати сварка та суперечки. Так під час чергової суперечки, відповідач повідомила позивачу, що бажає кращого життя, бажає розвиватись як особистість, а так званий домашній побут її в цьому стримує, тому вона має намір покинути сім`ю та почати нове життя так званий пошук себе. В свою чергу позивач намагався зупинити відповідача, проте марно, остання прийняла для себе рішення, та у вересні покинула сім`ю та на теперішній час мешкає за іншою адресою - АДРЕСА_2 , залишивши дитину на позивача.
Так позивач ОСОБА_1 разом з малолітню дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати за місцем своєї реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає з дитиною і до теперішнього час, що підтверджується довідкою про склад сімї № 521 ОСББ «Южное». В квартирі в якій позивач проживає разом з малолітню дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 створені всі необхідні умови для її проживання та гармонійного розвитку. Квартира АДРЕСА_4 належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.08.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю., зареєстрований в реєстрі за №1006, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №135401253 від 23.08.2018 року.
Позивач, як батько самостійно робить все, щоб дитина розвивалася духовно, фізично, створює належні житлово-побутові умови проживання та умови для розвитку її природних здібностей, забезпечує продуктами харчуванням, медичним доглядом, одягом, взуттям та іншими речами необхідні для нормального розвитку дитини і навчання. В свою чергу після переїзду відповідач, як мати ніякого зв`язку з дитиною не підтримує, не піклується, станом здоров`я, розвиток, навчанням та успіхами дитини не цікавиться, на діалог не виходить, матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає. Позивач самостійно виховує дитину, відповідач будь-яку участь, як мати у вихованні дитини не приймає, тобто своїм байдужим ставленням відносно дитини, відповідач фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що батьківські обов`язки стосовно дитини виконує лише батько, який самостійно створив для дитини всі умови для її повноцінного розвитку, виховання та навчання. Відповідач за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, не займається її вихованням, не цікавиться її життям, станом здоров`я, навчанням і успіхами, не доглядає її, не виявляє інтересу до дитини, не має наміру бачитись з дитиною, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, тобто відповідач, як мати байдуже ставиться до долі своєї дитини, а позивачем в свою чергу доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Також, фактом того, що відповідач, як мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не цікавиться життям дитини, не має бажання приймати та не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, слугує не тільки її неявка у судове засідання під час розгляду справи, а і нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Рязанцевою О.Ю. заява відповідача ОСОБА_2 , 21.04.1998, зареєстрована в реєстрі за №2846, якою відповідач не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає разом з батьком, який здійснює самостійне виховання дитини без її участі.
Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю та свідоме нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.
Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.
Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно з нормами ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої малолітньої дитини.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст.150 СК України, за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишила її без материнської уваги та турботи, що підтверджується перевіреними у судовому засіданні доказами, у зв`язку із чим, із метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини, на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що якщо під час розгляду справи батьки дитини дійшли згоди з приводу вказаного питання, звертатися до органу опіки та піклування щодо отримання висновку не є потрібним, оскільки на це потрібен значний проміжок час, що може призвести до затягування розгляду справи , що в свою чергу враховуючи ситуацію може негативно вплинути на права та інтереси дитини.
Суд зазначає, що відповідач не позбавлена права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в порядку ст.169 СК України у випадку зміни поведінки та свого ставлення до дитини.
Відповідач ОСОБА_2 , яка позбавлена батьківських прав, і є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не звільняється від обов`язку щодо утримання своєї дитини, а тому зобов`язана утримувати дитину до досягнення повноліття.
Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України).
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дітей, суд враховує обставини, інтереси сторін та потреби дітей.
З огляду на правові позиції п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей з можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.
Враховуючи обставини справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, виходячи із засад справедливості та захисту прав дитини, а дитині має забезпечуватися такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя та повноцінного розвитку, враховуючи, що ст.180 СК України покладає обов`язок утримувати дитину на обох батьків, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він самостійно виховує без участі матері у розмірі 2 500 гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 13.12.2023 і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст.ст.4, 12-13, 82, 211, 258, 259, 263, 265, 268, 280-289, 354, 430 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 за адресою місця проживання (реєстрації) батька - АДРЕСА_1 , у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він самостійно виховує без участі матері у розмірі 2 500 гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 13.12.2023 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Заверюха В.О.