Провадження № 2/201/1130/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2023р. ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 25 067 грн. (а.с. №3-6).

В позовній заяві представником позивача Кожухівським Я.І. (діє на підставі довіреності від 26.06.2023р. - а.с. №30) заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. №5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 27.12.2023р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №34).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позовній заяви посилався на те, що 25.01.2021р. між ТОВ Манівео швидка фінансова допомога та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 410590462. 28.11.2018р. між ТОВ Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ Таліон Плюс було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ Таліон Плюс перейшло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 410590462. 31.12.2020р. додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 131 від 27.04.2021р. до договору факторингу, укладеному між ТОВ Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ Таліон Плюс до ТОВ Таліон Плюс перейшло право грошової допомоги до відповідачки за кредитним договором. 20.10.2022р. між ТОВ Таліон Плюс та ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ Таліон Плюс передає (відступає) ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів за плату належні йому права вимоги, а ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів приймає права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. На підставі договору факторингу № 20102022 до позивача перейшло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 у розмірі 25 067 грн., яка складається з: 7 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 18 067 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідачка всупереч умовам кредитного договору № 410590462, не здійснила погашення заборгованості новому кредитору, а тому позивач просив суд стягнути з відповідачки суму заборгованості у розмірі 25 067 грн., а також понесені ним судові витрати у розмірі 2 684 грн.

Відповідачка ОСОБА_1 в порядку ст. 178 ЦПК України 18.01.2024р. подала відзив на позов, по тексту якого в обґрунтування своїх заперечень посилалася на те, що позов не містить доказів укладення з нею договору позики № 410590462, ані живим підписом, ані за допомогою електронного цифрового підпису, також позивач не довів перерахування грошових коштів, правомірність відступлення права вимоги. Крім того, на думку відповідачки, позивачем не було надано доказів досягнення між сторонами умов щодо розміру відсотків (а.с. № 46-54).

Представник позивача - Дергунова А.В. (діє на підставі довіреності від 07.12.2023р. а.с. № 64) в порядку ст. 179 ЦПК України 05.02.2024р. подала відповідь на відзив, де звертала увагу суду на те, що на відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Отримання кредитних коштів ОСОБА_1 здійснила шляхом введення одноразового ідентифікатора. Стосовно договорів факторингу представник позивача зауважувала на тому, що 31.12.2020р. додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. текст договору було викладено в новій редакції, яка, окрім іншого, містить положення про те, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку, при цьому право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформленням не потребує (п.п.4.1.) (а.с. № 56-63).

Відповідачкою ОСОБА_1 в порядку ст. 180 ЦПК України 08.02.2024р. подано заперечення на відповідь на відзив, які аналогічні за змістом запереченням, які викладені у відзиві на позов (а.с. № 74-85).

В судові засідання 08.02.2024р. та 18.03.2024р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлень на е/пошту, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№ 41, 42, 93, 94). По тексту позову представник позивача просив розглядати справу за відсутності представника позивача (а.с. №5).

Також на е/пошту суду 18.03.2024р. надійшла заява представника позивача Юшкевич К.Д. (діє на підставі довіреності від 07.12.2023р. а.с. № 98), в якій представник позивача позовні вимоги підтримала та просила справу розглядати за відсутності представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.№95-96).

Відповідачка в заяві до суду від 18.03.2024р. просила відмовити у задоволенні позову з підстав, які вона зазначила у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, а також розглянути справу в судовому засіданні 18.03.2024р. за її відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 102).

Таким чином, на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України суд ухвалив рішення в судовому засіданні 18.03.2024р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Ухвалою суду від 18.03.2024р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) відповідачці відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів від ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке міститься по тексту відзиву на позов (а.с. № 54), оскільки, як повідомила по тексту відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти взагалі оригіналами первинних документів, оскільки не є первісним кредитором (а.с. № 56-63). Відмовляючи в задоволенні клопотання, судом враховано і те, що відповідачка, отримавши відповідь на відзив (а.с. № 73), де містяться заперечення представника позивача щодо витребування доказів саме від ТОВ «ФК «ЄАПБ», будь-яких інших клопотань про витребування доказів не заявила.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку позовним вимогам та змісту заперечень стосовно них, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

25.01.2021р. між ТОВ Манівео швидка фінансова допомога та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 410590462, згідно якого відповідач отримав кредитні грошові кошти в сумі 7 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом щоденно за дисконтною процентною ставкою 591, 30 процентів річних, що складає 1,62% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, сплатою процентів за фактичний час користування кредитом з розрахунку 592,85 відсотків річних (індивідуальна процентна ставка), проценти після закінчення дисконтного періоду 839, 50 відсотків річних, що становить 2, 30 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.4.1, п. 1.4.2. та п. 1.7.2.) Пункт 1.2. договору передбачає, що кредит надається строком на 30 днів. Пунктом 2.2.2.1. кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку визначеному цим договором. Відповідно до п. 4.4 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором (а.с. № 7-9).

До цього кредитного договору додатком йде графік розрахунків (а.с. № 9зв.).

До позову долучено і паспорт споживчого кредиту до договору № 410590462 від 25.01.2021р., де розділи 4 та 6 підтверджують розмір процентів, який визначено п. 1.4.1, п. 1.4.2. та п. 1.7.2. кредитного договору № 410590462 від 25.01.2021р. (а.с. № 6).

Згідно зі ст.3 Закону України Про електронну комерцію електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до Додатку №1 до кредитного договору № 410590462 від 25.01.2021р. термін платежу встановлений до 24.02.2021р. (а.с. №9зв).

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

28.11.2018р. між ТОВ Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ Таліон Плюс було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ Таліон Плюс перейшло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 410590462 (а.с. № 11-13).

31.12.2020р. додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.

Відповідно до реєстру боржників № 131 від 27.04.2021р. до договору факторингу, укладеному між ТОВ Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ Таліон Плюс до ТОВ Таліон Плюс перейшло право грошової допомоги до відповідачки за кредитним договором (а.с.№11-13,100).

20.10.2022р. між ТОВ Таліон Плюс та ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ Таліон Плюс передає (відступає) ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів за плату належні йому права вимоги, а ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів приймає права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. На підставі договору факторингу № 20102022 до позивача перейшло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 у розмірі 25 067 грн., яка складається з: 7 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 18 067 грн. - заборгованість за відсотками (№ 14-15).

Згідно витягу з реєстру прав вимоги №1 від 20.10.2022р. до ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів від ТОВ Таліон Плюс перейшло право вимоги за кредитним договором № 410590462 від 25.01.2021р., укладеного з ОСОБА_1 , загальна заборгованість (сума відступленої вимоги) складає 25 067 грн. (а.с. №16).

Відповідно до ч.1 ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, внаслідок укладення договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. та №20102022 від 20.10.2022р. відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів набуло статусу нового кредитора стягувача за кредитним договором № 410590462 від 25.01.2021р., укладеного з ОСОБА_1 , загальна заборгованість (сума відступленої вимоги) складає 25 067 грн.

Розрахунки заборгованості, згідно яких: 7 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 18 067 грн. - заборгованість за відсотками, долучено до позову (а.с. № 17), а також до відповіді на відзив, яку 05.02.2024р. направлено суду представником позивача (а.с. № 66-67, 68-69).

Наданий розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотками повністю узгоджується із витягом з реєстрів прав вимоги № 131 від 27.04.2021р. та №1 від 20.10.2022р. (а.с. № 16, 100).

Доказів того, що після відступлення права вимоги відповідачкою здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено заявлені до відповідачки позовні вимоги про стягнення боргу за тілом кредиту - 7 000 грн. та заборгованості за відсотками - 18 067 грн.

За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України.

Заперечення відповідачки стосовно того, що позовна заява не містить жодних доказів укладення з нею договору позики № 410590462, ані живим підписом, ані за допомогою електронного цифрового підпису, суд відхиляє, оскільки додаток № 1 до кредитного договору № 410590462 від 25.01.2021р. містить дані про одноразовий ідентифікатор, який було використано ОСОБА_1 для укладання кредитного договору та отримання грошових коштів, а саме MNV3Z42P, який було відправлено 25.01.2021р.о 15год. 41 хв. 06 сек. та введено відповідачкою о 15год. 41хв. 35 сек. (а.с.№ 8зв.).

Суд зазначає, що з прийняттям Закону України Про електронну комерцію №675-VIII від 03.09.2015р., який набрав чинності 30.09.2015р., на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Також, суд зазначає, що долучене до позовної заяви платіжне доручення від 25.01.2021р. підтверджує зарахування на карту відповідачки № 5363-54ХХ-ХХХХ 0564 грошової суми у розмірі 7 000 грн. (а.с. № 10), спростовує твердження відповідачки, що позивач не довів перерахування грошових коштів.

Заперечення відповідачки, що позивачем не було надано доказів досягнення між сторонами умов щодо розміру відсотків спростовується долученим до позову паспортом споживчого кредиту до договору № 410590462 від 25.01.2021р., де розділи 4 та 6 підтверджують розмір процентів, який визначено п. 1.4.1, п. 1.4.2. та п. 1.7.2. кредитного договору № 410590462 від 25.01.2021р. (а.с. № 6).

Підписання відповідачкою паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення його з умовами кредитування, що підтверджено постановами Верховного Суду від 23.12.2019р. у справі №572/1169/17, від 12.02.2020р у справі №382/327/18.

Заперечення відповідачки, щодо самого права вимоги у відповідача за договорами факторингу, суд відхиляє, оскільки 31.12.2020р. додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. текст договору було викладено в новій редакції, яка, окрім іншого, містить положення про те, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку, при цьому право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформленням не потребує (п.п.4.1. договору факторингу).

Так, суд зауважує, що реєстри прав вимоги № 131 від 27.04.2021р. до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. та № 1 від 20.10.2022р. до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022р. спростовують твердження відповідачки щодо відсутності права у ТОВ «ФК «ЄАПБ» на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 410590462 від 25.01.2021р. у розмірі 25 067 грн. саме за договорами відступлення права вимоги (а.с. № 16, 100).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідачка суду не довела жодного зі своїх заперечень.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів підлягає заборгованість за кредитним договором № 410590462 від 25.01.2021р. у розмірі 25 067 грн., яка складається з: 7 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 18 067 грн. - заборгованість за відсотками.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 684 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 514, 516, 526, 549, 599, 1054, 1077 ЦК України, Законом України Про електронну комерцію, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів заборгованість за кредитним договором № 410590462 від 25.01.2021р. у розмірі 25 067 грн. (двадцять п,ять тисяч шістдесят сім грн.), яка складається з: 7 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 18 067 грн. - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 684 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.