КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 373/2043/23

номер провадження: 22-ц/824/982/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Власенка Володимира Володимировича на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2023 року у складі судді Реви О.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 ,у якому просила:

припинити право власності відповідача на 1/6 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 та виплатити із депозитного рахунку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області на користь відповідача компенсацію вартості його частки у розмірі 109 586 грн 00 коп.;

- визнати за нею право власності на 1/6 частку у праві спільної часткової власності на вищевказану квартиру.

Ухвалою судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній справі. Справу призначено до розгляду за правилами позовного провадження в підготовче засідання.

02 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Власенко В.В. через систему «Електронний суд» подав до суду відзив на позов, в якому просив суд у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Також просив стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати, які він поніс та понесе у зв`язку розглядом справи. Зазначив, що докази понесення витрат будуть додатково надані ним у порядку, передбаченому ч.8 ст.141 ЦПК України.

16 листопада 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про надання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу від 15 листопада 2023 року, в якій зазначав, що станом на подання відзиву на позов витрати на професійну правничу допомогу складали 8 700 грн 00 коп., а станом на 15 листопада 2023 року ці витрати складають 14 700 грн 00 коп. На підтвердження понесених витрат надав виписки з банківського рахунку.

17 листопада 2023 року позивачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про залишення її позову без розгляду.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви відповідача про відшкодування судових витрат мотивована тим, що підстави, передбачені ч.9 ст.141, ч.ч.5,6 ст.142 ЦПК України для задоволення заяви відповідача про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу відсутні.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат, представник ОСОБА_1 - адвокат Власенко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в цій частині та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 14 700 грн 00 коп., які ОСОБА_1 поніс у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Також представник відповідача просить стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, які ОСОБА_1 очікує понести у суді апеляційної інстанції у зв`язку з розглядом справи в розмірі 7 036 грн 00 коп., з яких: 536 грн 80 коп. - судовий збір за подання апеляційної скарги та 6500 грн 00 коп. - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дії ОСОБА_2 були недобросовісними та направленими на протиправне позбавлення відповідача єдиного житла, а саме: у позові позивачка не вказала засобів зв`язку з відповідачем, чим розраховувала позбавити його інформації про розгляд справи; у позові позивачка повідомила завідомо недостовірну інформацію про те, що в квартирі вона проживає разом з дітьми та що їй не відомо про місцезнаходження відповідача, однак це не відповідає дійсності; позивачка зазначила у позові, що вона внесла на депозитний рахунок суду вартість частки, на яку вона просить припинити право власності відповідача, однак станом на 19 жовтня 2023 року матеріали справи не містили доказів виконання нею цього обов`язку; у позові позивачка зазначила, що частка, що належить відповідачу на праві власності на 1/6 частку у праві спільної часткової власності на спірну квартиру не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, іншої сім`ї він не створив, інших дітей не має. Вказує, що позивачка не звернула увагу на приписи п.4 ч.1ст.365 ЦК України, згідно з якою припинення права особи на частку у спільному майні має не завдавати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Тому вважає, що позивачка мала б відповідально віднестися як до вчинення норм законодавства (ст.365 ЦК України) та практики його застосування, так і до законних прав відповідача і не вчиняти дій, які можуть порушити права відповідача. Така поведінка узгоджувалась б з ч.2 ст.13 ЦПК України. З урахуванням наведеного, на думку представника відповідача, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат, оскільки спір виник саме внаслідок неправильних та необґрунтованих дій позивачки.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що представник відповідача не заявив у належній формі від імені ОСОБА_1 компенсацію витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14 700 грн 00 коп., а вказану суму вважає завищеною та неспівмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами. Вказує, що сам відповідач був ініціатором отримання коштів на належну йому частку у спільній квартирі та саме за його бажанням було подано позов до суду, оскільки на день подачі позову до суду у сторін був спільний намір припинити частку відповідача у праві спільної часткової власності на належну їм квартиру.

Зазначає, що обставини, які змусили позивачку залишити позов без розгляду, були постійні повідомлення з пропозиціями від ОСОБА_1 щодо виплати йому компенсації за належну йому частку у певній сумі.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Власенка В.В. без задоволення, а ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2023 року - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвала Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2023 року в частині залишення позову ОСОБА_2 без розгляду не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції ухвала суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Власенка В.В., який просив його апеляційну скаргу задовольнити та пояснення позивачки ОСОБА_2 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч.1 ст. 55 Конституції України, пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст.4 ЦПК України.

Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

У ст.142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Зазначене узгоджується із викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч.6 ст.142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою, п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц (провадження № 61-24189св18), від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц (провадження № 61-44038св18), від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц (провадження № 61-6264св20), від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц (провадження № 61-15039св20), від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 (провадження № 61-10254св20); Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року у справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року у справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року у справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року у справі № 820/4347/17 (адміністративне провадження № К/9901/39893/18), від 18 березня 2020 року у справі № 280/5628/18 (адміністративне провадження № К/9901/16400/19, № К9901/16405/19).

Колегія суддів зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Саме факт подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необгрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Добросовісні дії позивачів, спрямовані на захист їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Аналогічного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 листопада 2020 року (провадження №61-16711св19).

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 - адвокат Власенко В.В. просив, зокрема, стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати, які він поніс та понесе у зв`язку із розглядом справи.

До відзиву на позов представник ОСОБА_1 - адвокат Власенко В.В. долучив: договір № 17-10/2023 про надання правової допомоги від 17 жовтня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Володимира Власенка»; додаткову угоду №1 до договору № 17-10/2023 про надання правової допомоги від 17 жовтня 2023 року; додаткову угоду №2 до договору № 17-10/2023 про надання правової допомоги від 17 жовтня 2023 року; довідку від 30 жовтня 2023 року про те, що станом на 30 жовтня 2023 року ОСОБА_1 на виконання умов договору № 17-10/2023 про надання правової допомоги від 17 жовтня 2023 року сплачено грошові кошти на загальну суму 8 700 грн 00 коп. (а.с.69-107, т.1).

16 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про надання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, в якій зазначав, що станом на день подання відзиву на позов витрати на професійну правничу допомогу складали 8 700 грн 00 коп., а станом на 15 листопада 2023 року ці витрати складають 14 700 грн 00 коп.

На підтвердження понесених витрат у розмірі 14 700 грн 00 коп. надав: засвідчену копію виписки банку від 19 жовтня 2023 року у сумі 4500 грн 00 коп.; засвідчену копію виписки банку від 24 жовтня 2023 року у сумі 4200 грн 00 коп.; засвідчену копію виписки банку від 01 листопада 2024 року у сумі 6000 грн 00 коп. (а.с.218-219, т.1).

Однак у відзиві на позовну заяву та в заяві про надання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 та його представник не зазначили, які дії позивачки у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишення позову без розгляду.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи питання щодо вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції правильно виходив із того, що немає підстав для задоволення заяви відповідача про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу, оскільки відсутні підстави для визнання дій позивачки необґрунтованими, так як звернення позивачки до суду за захистом порушеного права, а також її дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання нею своїми процесуальними правами, її дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою її обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Колегія суддів виходить із системного тлумачення положень ч.ч.5,6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України та зазначає, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №711/64/23 (провадження № 61-8686св23).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону, встановлені обставини справи та з огляду на доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що немає підстав для покладення на позивачку витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат, оскільки представник відповідача вважає, що спір виник саме внаслідок неправильних та необґрунтованих дій позивачки, не заслуговують на увагу з огляду на викладені вище мотиви і висновки та зводяться до переоцінки доказів і обставин, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Власенка Володимира Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2023 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 22 березня 2024 року.

Головуючий

Судді: