Дата документу 02.01.2024 Справа № 334/2671/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/2671/23Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Пр. № 22-ц/807/80/24Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліяновї Г.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просила розірвати шлюб із відповідачем ОСОБА_1 , зареєстрований 25.09.2004 року Відділом РАЦС Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 533; стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу на користь позивача.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 25 вересня 2004 року між нею - ОСОБА_3 та відповідачем - ОСОБА_1 був укладений шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено відповідний актовий запис № 533.

Сторони вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Однак, надалі подружжя не могло як сім`я проживати разом, разом виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати, навіть, нескладні побутові проблеми. Позивач та відповідач неодноразово протягом останнього року намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося, хоча подружжя прикладало для цього максимальних зусиль.

В результаті позивачка прийшла до висновку, що розлучення - це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя, тому збереження сім`ї неможливе.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Баруліну Т.Є. (а.с. 16).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 18) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2023 року (а.с. 75-76) позов ОСОБА_3 у цій справі задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який було зареєстровано 25 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис №533.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 85-88) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 у цій справі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 93).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою сторони відповідача відкрито 25 жовтня 2023 року (а.с. 97), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України (а.с. 98).

Оскільки, відповідно до ст. 274 ч. 2 п. 1 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про … розірвання шлюбу.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Сторона позивача не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі.

Однак, за змістом ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів апеляційного суду взагалі.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. ст.ст. 12, 81, 141,263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України та виходив із такого.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Ст. 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 25 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя,актовий запис № 533, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 (копія а.с.6).

Від шлюбу сторони мають трьох дітей, двоє з яких неповнолітні, а саме: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (копія а.с. 8) та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 (копія а.с. 9).

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Проте, із позовної заяви та заперечень представника позивача проти примирення вбачається, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу і категорично заперечує щодо надання терміну на примирення.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що дана справа перебуває в провадженні з квітня місяця 2023 року (ухвала про відкриття провадження у цій справі від 07 квітня 2023 року а.с. 18), про що відповідачу було достовірно відомо, однак він не вжив достатніх заходів для примирення з дружиною, а стосунки з дружиною, яка в судовому засіданні твердо просила шлюб розірвати, тільки погіршились.

З огляду на викладене, суд першої інстанції протокольно (без виходу до нарадчої кімнати) дійшов висновку, що у задоволенні клопотання представника відповідача про надання сторонам терміну на примирення у цій справі необхідно відмовити.

Суд першої інстанції критично поставився до доводів представника відповідача, що рішення позивача розірвати шлюб є поспішним та емоційним, а подружні негаразди надуманими, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про її стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин вже тривалий проміжок часу.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги стійку позицію позивачки, та причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, суд першої інстанції вважав, що сім`ю зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому позов позивача у цій справі підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що фактично дублюють доводи заперечень сторони відповідача проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування у цій справі відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні.

Відповідач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та зокрема, що сім`ю ще зберегти можливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу не суперечить інтересам позивача, як жінки, яку не можна в силу вимог ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України утримувати у шлюбі, примушувати до збереження шлюбних відносин, та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Суд першої інстанції мав право вирішити і фактично вирішив шляхом постановлення у цій справі не письмової, а протокольної ухвали (без виходу до нарадчої кімнати) про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про надання сторонам терміну на примирення у цій справі, про що прямо зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні у цій справі (а.с. 75 зворот), яка не входить до переліку ухвал, на які можуть бути подані апеляційній скарги окремо від рішення суду (ст. 353 ЦПК України), і що узгоджується із вимогами ст. 259 ч. 5 ЦПК України і не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги відповідача апеляційним судом.

Крім того, у відповідача з 16.06.2023 року (заява представника відповідача про ознайомлення 16.06.2023 року із матеріалами цієї справи - а.с. 25) і до ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції у цій справі 29.08.2023 року (а.с. 74) було достатньо часу для вирішення питання про примирення із позивачем, якщо він дійсно цього бажав.

Позивач ОСОБА_3 у цій справі проти надання їй строку на примирення із відповідачем, як подружжю, категорично заперечувала у суді першої інстанції (протокол судового засідання від 29.08.2023 року (а.с. 71 -72) та звукозапис судового засідання (диск із звукозаписом наявний у матеріалах цієї справи а.с.73).

В силу вимог ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору.

Питання про розподіл судових витрат позивача, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції не вирішувалось, а тому апеляційним судом не переглядається. Проте, останнє може бути вирішено за необхідності судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою чи заявою учасників цієї справи в порядку ст. 271 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 02.01.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.