Провадження № 2/522/881/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про вселення,встановлення порядку користування квартирою, зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні нею, відшкодування майнової та моральної шкоди завданої протиправними діями,

ВСТАНОВИВ:

До суду 22.12.2014 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, що є спільній частковій власності АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2013 року по справі № 1522/27062/12 ОСОБА_1 та її син, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Згідно вищезазначеного рішення суду вони є співвласниками у рівних долях, а саме по 1/3 частки, тому позивачам по справі належить 2/3 частини спірної квартири. Зазначена квартира посімейного, спільного заселення розташована на 5 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 3 кімнат та має загальну площу 69,8 кв.м. та житловою площею 45,6 кв.м. та у тому числі: кімнатуплощею 11,6 кв.м.; кімнатуплощею 15,8 кв.м.; кімнатуплощею 18,2 кв.м.; підсобні приміщення - кухню, ванну, санвузол, коридор балкон площею 24,2 кв.м.

На теперішній час в даної квартирі проживає родичка ОСОБА_1 - ОСОБА_5 з донькою та онукою, яка здійснює догляд за квартирою та оплату комунальних платежів. До вересня 2014 року ОСОБА_4 не визначала свого інтересу до зазначеної сумісної власності. Не здійснювала догляду за житлом та не сплачувала комунальні платежі. 3 вересня 2014 року за зазначеною адресою став з`являтися чоловік на ім`я ОСОБА_6 , який зазначив, що тепер зазначена частка квартири належить йому. Зазначений чоловік веде себе агресивно, постійно влаштовує скандали, вимагає впустити в квартиру чужих людей, які з його слів є квартирантами. За таких умов позивачі вважають за необхідне звернутися до суду для вирішення питання, щодо користування квартирою, яка є спільною частковою власністю.

Ухвалою суду від 23.12.2014 року по справі відкрито провадження та справу призначено на 03.02.2015 року.

До суду 11.06.2015 року надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про вселення, встановлення порядку користування квартирою, зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні нею, відшкодування майнової та моральної шкоди завданої протиправними діями, стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди (а.с. 53-107 т. 1)

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що ОСОБА_4 є спадкоємцем 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з перебуванням ОСОБА_4 у США, її представник за довіреністю ОСОБА_7 мешкав у цій частині квартири (кімната площею 15,8 кв.м.), робив ремонт балкону, сплачував комунальні послуги. Однак з 20.11.2014 року він не має доступу до квартири, оскільки змінені замки та лишився своїх речей, у зв`язку з чим порушені законні права ОСОБА_4 та її представника, а тому наявна вимога про вселення та зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди у користуванні квартирою. Щодо встановлення порядку користування, то представник ОСОБА_4 спочатку мешкав у кімнаті 15,8 кв.м., а тому кімнати 18,2 кв.м. та 11,6 кв.м. мають бути виділені відповідачам, інші приміщенні у загальне користування.

Щодо матеріальної шкоди, що представником ОСОБА_4 було сплачено за комунальні послуги суму у розмірі 17 748,40 грн., а тому з кожного відповідача підлягає стягненню 5 916,14 грн, як співвласників даної квартири. Також з урахуванням втраченої вигоди за здачу даної кімнати у квартирі ОСОБА_4 просить стягнути з відповідачів солідарно суму у розмірі 27 000 грн. Також вважає, що понесені моральні страждання оцінюються у розмірі 25 000 грн.

До провадження суду було прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про вселення, встановлення порядку користування квартирою, зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні нею, відшкодування майнової та моральної шкоди завданої протиправними діями.

Представник позивачів 24.09.2015 року звернувся із клопотанням про призначення судової товарознавчої експертизи у цій цивільній справі, посилаючись на те, що питання, поставлені на вирішення експертизи, мають істотне значення для справи. На вирішення експерта представник позивачів просив поставити наступні питання: визначити загальну вартість квартири АДРЕСА_1 ; визначити окремо вартість кожної з житлових кімнат квартири АДРЕСА_1 .

Також представник відповідача 29.10.2015 року звернувся до суду з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи, вказуючи на те, що питання, поставлені на вирішення саме цієї експертизи, мають суттєве значення для розгляду справи. На вирішення експерта представник позивачів просив поставити наступні запитання: чи існує технічна можливість, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ідеальних часток усіх співвласників ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , (кожному із співвласників належить по 1/3 частині квартири); чи можливо визначити наступний порядок користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників, за яким:

виділити в користування ОСОБА_4 , житлову кімнату, відмічену на технічному паспорті під № НОМЕР_1 , площею 15,8 кв.м.;

виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату, відмічену на технічному паспорті під № НОМЕР_2 , площею 18,2 кв..м., а у користування ОСОБА_2 житлову кімнату, відмічену на технічному паспорті під № НОМЕР_3 , площею 11,6 кв.м., оскільки вони є близькими родичами (син та мати);

залишити у загальному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : два коридори, площею 10,8 кв.м. та 1 кв.м.; туалет, площею 1,5 кв.м.; ванну кімнату, площею 2,8 кв.м.; кухню, площею 7,4 кв.м.

Ухвалою суду від 03.12.2015 року клопотання представника позивачів про призначення експертизи задоволено частково. Призначено у справі судову товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання:

1. Якою є загальна дійсна вартість квартири під АДРЕСА_1 на час проведення експертного дослідження;

2. Якою є загальна дійсна вартість часток кожного із співвласників квартири АДРЕСА_1 на час проведення експертного дослідження.

Клопотання представника відповідача про призначення експертизи задоволено частково. Призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні запитання:

1.Чи існує технічна можливість, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з розмірами ідеальних часток усіх співвласників ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (виходячи з належності кожному із співвласників по 1/3 частині квартири);

2.Чи існує технічна можливість визначити наступний порядок користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників, за яким:

-виділити в користування ОСОБА_4 , житлову кімнату, відмічену на технічному паспорті під № НОМЕР_1 , площею 15,8 кв.м.;

-виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату, відмічену на технічному паспорті під № НОМЕР_2 , площею 18,2 кв..м., а у користування ОСОБА_2 житлову кімнату, відмічену на технічному паспорті під № НОМЕР_3 , площею 11,6 кв.м., як близьким родичам (син та мати);

-залишити у спільному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : два коридори, площею 10,8 кв.м. та 1 кв.м.; туалет, площею 1,5 кв.м.; ванну кімнату, площею 2,8 кв.м.; кухню, площею 7,4 кв.м.

До суду 03.12.2016 року з ОНДІСЕ надійшов Висновок судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 7627/24 від 22.09.2016 року. (а.с. 157-190 т. 1)

Дана справа перебувала у провадженні судді Погрібного С.О.

Згідно з Указом Президента України № 417/2017 від 14.12.2017 року ОСОБА_8 призначено на посаду судді Верховного Суду у Касаційній інстанції.

Згідно повторного автоматизованого розподілу дана справа перейшла до провадження судді Домусчі Л.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.01.2018 року справу прийнято до провадження судді Домусчі Л.В. та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 21.02.2018 року.

У підготовче судове засідання 21.02.2018 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 21.02.2018 року по справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 11.04.2018 року.

У судове засідання 11.04.2018 року з`явилися представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , представник ОСОБА_4 - ОСОБА_10 .

Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представників сторін та відкладено розгляд справи на 05.06.2018 року з метою актуалізації клопотань.

У судове засідання 05.06.2018 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_10 про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 11.10.2018 року.

До суду 11.10.2018 року від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 надійшли заперечення на зустрічний позов, згідно яких просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. (а.с. 54-55 т. 2)

В обґрунтування заперечення зазначено, що ОСОБА_4 більше 20 років не приїжджала до України,а тому позивачі за первісним позовом жодним чином не перешкоджали ОСОБА_4 у користуванні її часткою у спірній квартирі. Крім того довіреність, яка видана ОСОБА_11 , не дає йому права розпоряджатися майном, яке належить ОСОБА_4 .Також відсутні належні докази спричинення ОСОБА_4 моральних страждань та матеріальних збитків з боку позивачів, а тому відсутні підстави для задоволення.

У судове засідання 11.10.2018 року з`явилася представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_10 надійшло клопотання про відкладення. Розгляд справи відкладено на 28.11.2018 року.

У судове засідання 28.11.2018 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 31.01.2019 року.

У судове засідання 31.01.2019 року з`явилася представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 . Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_10 про причини неявки суд не повідомив.

Протокольною ухвалою суд змінив прізвище ОСОБА_4 на «Снитман» та відклав розгляд справи на 20.03.2019 року.

У судове засідання 20.03.2019 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, від представників сторін надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 06.06.2019 року.

У зв`язку із замінюванням Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи, призначений на 06.06.2019 року, відкладено на 11.09.2019 року.

У судове засідання 11.09.2019 року з`явилися представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , представник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 .

Протокольною ухвалою суд у зв`язку зі сумнівами з боку представника позивачів по первісному позову щодо повноважень ОСОБА_10 за його згодою зобов`язано останнього надати суду договір про укладення правової допомоги з відповідачкою за первісним позовом.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 зазначила, що за рішенням Приморського районного суду м. Одеси, згідно якого сторони у справі є співвласниками спірної квартири. ОСОБА_12 у США отримала свою долю у грошовому еквіваленті та не сплачувала за комунальні послуги. Пізніше у квартирі з`явилася людина, яка представилась чоловіком ОСОБА_4 , внаслідок чого було викликано поліцію та подано даний позов до суду. Відсутні докази зв`язку ОСОБА_4 з ОСОБА_7 . Також ОСОБА_4 фактично не прийняла спадщину. Наразі у квартиру з дозволу позивачів мешкає ОСОБА_5 , родичка позивачів.

Представник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 зазначив, що відповідачка є співвласником спірної квартири на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2013 року, а саме 1/3 частина квартири у порядку спадкування. У вересні 2014 року дізналась, що у квартиру вселена незнайома особа, яка займає три кімнати, тобто перешкоджає у користуванні належним відповідачці майном. ОСОБА_7 було передано ключі від квартири ОСОБА_13 у 2013 році, оскільки у нього була довіреність від ОСОБА_4 з 06.01.2011 року (до 31.08.2014 року), з 20.11.2014 року (до 12.11.2017 року). У спірній квартирі він почав робити ремонт, однак у 2014 році вже не зміг потрапити у цю квартиру, тобто є фактичне обмеження у користуванні власником своїм майном.

Оголошено перерву до 14.11.2019 року.

У судове засідання 14.11.2019 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Представник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 30.01.2020 року.

У судове засідання 30.01.2020 року з`явилися представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , представник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 .

Представники сторін просили задовольнити їх клопотання про виклик свідків, які подавались у 2015 році.

Протокольною ухвалою суд задовольнив подані у 2015 році клопотання сторін про виклик свідків та викликав у якості свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , розгляд справи відкладено на 25.03.2020 року.

У судове засідання 25.03.2020 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, від представників сторін надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 16.06.2020 року.

У судове засідання 16.06.2020 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, від представників сторін надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 13.10.2020 року.

У судове засідання 13.10.2020 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 03.12.2020 року.

До суду 17.11.2020 року від ОСОБА_15 , викликаної у якості свідка, надійшла заява, у якій зазначено, що по суті спору не має обставин, про які вона могла б повідомити суду, які мають значення для справи, оскільки ні особи позивачів, ні особи відповідачів їй взагалі не відомі.

У зв`язку з перебуванням судді Домусчі Л.В. на лікарняному розгляд справи, призначений на 03.12.2020 року, відкладено на 18.03.2021 року.

У судове засідання 18.03.2021 року з`явилися представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , представник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що знає ОСОБА_1 , яка виїхала до США, більше 20 років тому та її родичів, які на разі проживають у спірній квартирі, а саме ОСОБА_5 -5 років. ОСОБА_1 періодично приїжджає до України та залишається у цій квартирі. Ніколи не чув та не бачив, щоб до цієї квартири приїжджала ОСОБА_4 . Пояснив, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 , та вони приїжджали до України десь три роки тому, а ОСОБА_4 не знає особисто. У 2014 році був конфлікт та викликали поліцію, оскільки невідомий чоловік намагався зайти до спірної квартири.

Представник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 просив оголосити перерву для виклику інших свідків. Оголошено перерву до 26.05.2021 року.

У судове засідання 26.05.2021 року з`явилася представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 . Представник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 та свідки про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 03.06.2021 року.

У судове засідання 03.06.2021 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, від представника ОСОБА_12 - ОСОБА_10 надійшла заява про відкладення розгляду справи. Представник позивачів про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відкладено на 14.07.2021 року.

У судове засідання 14.07.2021 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, від представників сторін надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 02.09.2021 року.

У судове засідання 02.09.2021 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 12.10.2021 року.

У судове засідання 12.10.2021 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, від представника ОСОБА_12 - ОСОБА_10 надійшла заява про відкладення розгляду справи. Представник позивачів про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відкладено на 07.12.2021 року.

У судове засідання 07.12.2021 року з`явився представник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 , просив відкласти судове засідання та надати час для укладання мирової угоди, позивачі про причини неявки суд не повідомили.

Протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання ОСОБА_12 - ОСОБА_10 та відклав розгляд справи на 03.02.2022 року з метою надання можливості вирішити спір за мирової угоди.

У судове засідання 03.02.2022 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Представник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 16.03.2022 року.

У судове засідання 16.03.2022 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 10.05.2022 року.

У судове засідання 10.05.2022 року з`явилася представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , просила відкласти розгляд справи з метою отримання із-за корону мирової угоди. Представник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 15.06.2022 року.

У судове засідання 15.06.2022 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, від представника ОСОБА_12 - ОСОБА_10 надійшла заява про відкладення розгляду справи. Представник позивачів про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відкладено на 23.08.2022 року.

У судове засідання 23.08.2022 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 19.10.2022 року.

У судове засідання 19.10.2022 року з`явилася представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 . Представник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 30.11.2022 року.

У судове засідання 30.11.2022 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 24.01.2023 року.

У зв`язку з відсутність електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи, призначений на 24.01.2023 року, відкладено на 14.03.2023 року.

У судове засідання 14.03.2023 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 27.04.2023 року.

У судове засідання 27.04.2023 року з`явилися представник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_7 , представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 про причини неявки суд не повідомила.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 є донькою його двоюрідної сестри, ОСОБА_20 є рідним братом ОСОБА_1 ОСОБА_21 помер у 2011-2012 рока у США, у 2013 року свідок зайшов до квартири, де вже років 5 ніхто не мешкав, вона була занедбана, а тому він почав робити там ремонт та приводити квартиру у належний придатний для проживання стан. Пізніше від ОСОБА_4 дізнався про справу щодо поділу майна, згідно якої вона просила його отримати на її ім`я свідоцтво про право власності в порядку спадкування. У той час у нотаріуса стало відомо, що є й інші спадкоємці, пізніше свідок зв`язався з ОСОБА_20 , якій передав ключі та просив відшкодувати половину витрат на ремонт за кімнату з балконом, які він поніс та за сплату заборгованості за комунальні послуги. У листопаді 2014 року він вже не мав доступу до квартири, у якій зробив ремонт та у якій з дозволу ОСОБА_4 жив.

Оголошено перерву до 15.06.2023 року.

У судове засідання 15.06.2023 року сторони та свідки не з`явилися, були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 31.08.2023 року.

У судове засідання 31.08.2023 року з`явився представник ОСОБА_12 - ОСОБА_10 , інші свідки і представник позивачів про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відкладено на 17.10.2023 року.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Одесі та Одеській області розгляд справи, призначений на 06.12.2023 року, відкладено на 13.02.2024 року.

У судове засідання 13.02.2024 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, від представника ОСОБА_12 - ОСОБА_10 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, зустрічний позов підтримали, просили задовольнити, у первісному-відмовити. Представник позивачів про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відкладено на 14.03.2024 року.

У судове засідання 14.03.2024 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України та у зв`язку з перебуванням судді Домусчі Л.В. з 18.03.2024 року по 22.03.2024 року у щорічній відпустці, датою складення цього судового рішення є 25.03.2024 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи та вислухавши пояснення представників сторін приходить до наступного висновку.

Предметом первісного позову є визначення порядку користування квартирою, що є спільній частковій власності АДРЕСА_1 , загальною площею 69,8 кв.м., житловою 45,6 кв.м.

Предметом зустрічного позову є визначення порядку користування квартирою, що є спільній частковій власності АДРЕСА_1 , загальною площею 69,8 кв.м., житловою 45,6 кв.м., вселення ОСОБА_4 , зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні, та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_22 за договором купівліпродажу, зареєстрованому в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості під № 144.

Згідно технічного паспорту, виготовленого 16.08.2013 року квартира АДРЕСА_3 , а саме: 1-11,6 кв.м., 2-15,8 кв.м., 3-18,2 кв.м., кухні-7,4 кв.м., вбиральні-1,5 кв.м., ванної кімнтаи-2,8 кв.м., коридорів-10 кв.м., 10,8 кв.м., балкону-0,7 кв.м. (а.с. 6-9 т. 1)

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер громадянин США ОСОБА_22 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 13.11.2008 року, який є батьком ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та чоловіком ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г., спадкова справа № 16/2009, зареєстровано в реєстрі за № 3-562, спадкоємцями майна після померлого ОСОБА_22 є ОСОБА_4 -донька померлого (1/3), ОСОБА_23 -дружина (1/3), ОСОБА_2 -син померлого (1/3). Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку було видано ОСОБА_4 , свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки квартири не було видано. (а.с. 66 т. 1)

Даний факт також підтверджується витягом зі спадкового реєстру від 30.03.2012 року № 30058445 (а.с. 67 т. 1) та витягом про державну реєстрацію прав від 16.05.2012 року № 34145116 (а.с. 65 т. 1)

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2013 року справа №1522/27062/12 (суддя Науменко А.В.) позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Державний нотаріус Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи Є.Г. про визнання права власності задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності, в порядку спадкування за законом, на 1/3 частки квартири за АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_22 . Визнано за ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування за законом, на 1/3 частки квартири за АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_22 . (а.с. 9-11)

Дане рішення відповідачкою не оскаржувалось.

Факт реєстрації права власності згідно рішення суду підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 12 т. 1)

Таким чином судом встановлено, що сторони по справі є власниками по 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Згідно Висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 7627/24 від 22.09.2016 року визначити порядок користування квартирою, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з розмірами ідеальних часток усіх співвласників ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (виходячи з належності кожному із співвласників по 1/3 частині квартири) неможливо.

Щодо позовної вимоги первісного позову та вимоги зустрічного позову про встановлення порядку користування квартирою судом встановлено наступне.

Позивачами було пред`явлено позовну вимогу про встановлення поряду користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

передати в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлові кімнати площею 18,2 кв.м. та 15,8 кв.м.;

передати в користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 11,6 кв.м.;

залишити у загальному користуванні підсобні приміщення: коридор, санвузол, ванну, кухню.

ОСОБА_4 також просить встановити порядок користування квартирою наступним чином:

виділити в користування ОСОБА_4 , житлову кімнату площею 15,8 кв.м.;

виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,2 кв.м.;

виділити в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 11,6 кв.м.;

залишити у загальному користуванні два коридори, туалет, ванну кімнату, кухню з розподіленням особових рахунків.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Статтею 9 ЖК України визначені житлові права громадян, зокрема, частинами четвертою, п`ятою вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України власник квартири не може бути позбавлений права користування квартирою, крім випадків передбачених законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положенням частини першої, другої ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Отже, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Але, як вбачається із матеріалів справи, домовленості між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто.

Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном, між співвласниками . Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18) зроблено висновок, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Крім того, п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачає обов`язок учасників справи подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

При цьому, відповідно до положень ст.ст. 78, 79 ЦПК України, докази мають бути допустимими та достовірними, тобто тими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок доказування та подання доказів покладається ст. 81 ЦПК України на кожну зі сторін, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно Висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 7627/24 від 22.09.2016 року (а.с. 159-190 т. 1):

1. Ринкова вартість кв. № 39 загальною пл. 69,8 м.кв. в житловому будинку АДРЕСА_4 складає 1 350 919 грн.

Вартість не враховує ПДВ.

2. Загальна ринкова вартість часток кожного із співвласників квартири АДРЕСА_1 на час проведення експертного дослідження складає:

ОСОБА_1 - 450 306грн.

ОСОБА_2 - 450 307грн.

ОСОБА_4 - 450 306 грн.

Вартість не враховує ПДВ.

3. Визначити порядок користування квартирою, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з розмірами ідеальних часток усіх співвласників ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (виходячи з належності кожному із співвласників по 1/3 частині квартири) - неможливо.

4. Технічна можливість визначити порядок користування квартирою, запропонований ухвалою суду, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників - технічно можливо.

Варіант порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , передбачає відступ від ідеальних часток кожного із співвласників.

В особисте користування:

ОСОБА_4 пропонується виділити приміщення загальною пл. 16,5 м.кв., а саме: житлову кімнату «7» пл. 15,8 м.кв. з прилеглим балконом пл.0,7 м.кв.

Реальна частка ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_5 складає:

по житловій - 347/1000 (15,8 м.кв.:45,6 м.кв.), що більша від ідеально належної частки на (+) 14/1000 або на 0,6 м.кв.;

по загальній - 353/1000 (24,6 м.кв.:69,8 м.кв.), що більша від ідеально належної частки на (+) 20/1000 або на 1,0 м.кв..

ОСОБА_1 пропонується виділити житлову кімнату пл. 18,2 м.кв.

Реальна частка ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_5 складає:

по житловій - 399/1000 (18,2 м.кв.:45,6 м.кв.), що більша від ідеально належної частки на (+) 65/1000 або на 3,0 м.кв.;

по загальній - 395/1000 (27,6 м.кв.:69,8 м.кв.), що більша від ідеально належної частки на (+) 61/1000 або на 4,6 м.кв..

ОСОБА_2 пропонується виділити житлову кімнату пл. 11,6 м.кв.

Реальна частка ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_5 складає:

по житловій - 254/1000 (11,6 м.кв.:45,6 м.кв.), що менша від ідеально належної частки на

(-)79/1000 або на 3,6 м.кв.;

по загальній - 252/1000 (17,6 м.кв.:69,8 м.кв.), що менша від ідеально належної частки на

(-)81/1000 або на 5,6 м.кв..

У загальне користування трьох співвласників пропонуються приміщення загальною пл. 23,5 м.кв., в т.ч.: коридор «1» пл.10,8 м.кв.; ванна «3» пл.2,8 м.кв.; туалет «4» пл.1,5 м.кв.; кухня «5» пл.7,4 м.кв.; коридор «б» пл.1,0 м.кв..

Варіант визначення порядку користування квартирою графічно відображено у додатку № 3 (а.с. 190 т. 1)

Сума грошової компенсації, яка належить ОСОБА_2 складає з боку:

ОСОБА_1 - 89 029 грн.

ОСОБА_4 - 19 354 грн.

При виділі за співвласниками окремих кімнат із загальним користуванням санітарно-технічними і допоміжними приміщеннями, спірна квартира стане комунальною.

Крім того у вищевказаному висновку було визначено, що ідеально кожному співвласнику належить житлова площа 15,2 м.кв. (а.с. 172 зв. т. 1)

Таким чином, з урахуванням висновку експерта, відсутністю згоди між співвласниками щодо визначеності порядку користування жилими кімнатами, які відрізняються від житлової площі яка належить кожному згідно ідеальної частки (15,2 кв.м.), суд не вбачає підстав для задоволення зазначених позовних вимог.

Щодо позовних вимог зустрічного позову про вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існують не врегульовані спірні правовідносини щодо користування квартирою та відповідачці чиняться перешкоди у доступі до квартири, власником 1/3 частки якої вона є.

Із врахуванням вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивачі перешкоджають відповідачці у вільному володінні та користуванні спірною квартирою, співвласником якої вона є, чим порушуються права та законні інтереси позивачки на вільне володіння власністю, тому її права, як співвласника житла, підлягають захисту, а саме шляхом її вселення до квартири та зобов`язання позивачів не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

В частині зобов`язання не чинити перешкоди її представнику у користуванні суд відмовляє, оскільки таке право надається лише власнику спірного майна.

Щодо стягнення солідно з позивачів (за зустрічним відповідачів) на користь ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 25 000 грн.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.1 зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача.

Аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставин справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що у кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними рішеннями/діями/бездіяльністю відповідача.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вказує на спричинення їй моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 25 000 грн. та посилається на те, що діями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їй завдано моральну шкоду у зв`язку з неможливістю нею належно користування її часткою у спірні квартирі. При цьому належних та допустимих доказів в підтвердження завдання їй душевних страждань внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та яких саме, доказів їх наявності та взаємозв`язку, в чому вони полягали, вини останнього в її заподіянні, ОСОБА_4 належним чином суду не наведені, а тому суд вважає що така вимога не підлягає задоволенню.

Крім того, суд вбачає, що звертаючись до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн., ОСОБА_4 не навела будь-яких обґрунтувань, у чому саме полягала завдана моральна шкода, а тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги.

Щодо стягнення солідно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 38 832,28 грн., з яких : 27 000 грн.- упущена вигода та 11 832,28 грн.- комунальні витрати.

Відповідачкою у зустрічному позові зазначено, що нею було понесено матеріальну шкоду у вигляді сплати комунальних внесків та упущеної вигоди.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон № 2189.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

Згідно з ч. 1 ст. 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

У статті 5 Закону № 2189-VIII визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Статтею 10 зазначеного Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

За вимогами статті 12 Закону № 2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

На підставі вимог ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги/водопостачання, газ, та інші послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб.

Ціна послуги, порядок оплати послуги, права і обов`язки сторін, а також відповідальність сторін за порушення договору є істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги.

Отже, нарахування та оплата житлово-комунальних послуг здійснюється виходячи з умов договору про надання відповідних послуг, укладеного між споживачем та виконавцем/управителем багатоквартирного будинку, та вимог чинного законодавства.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 статті 544 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ВС вказав, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Саме до таких висновків прийшов ВС у своїй постанові у справі № 703/2200/15-ц від 19.08.2020 року.

Суду надані квитанції за період з 25.11.2014 року по 25.12.2014 року на суму 17 747,40 грн. сплачені ОСОБА_7 (а.с.99-102 т.1)., проте відсутні реквізити щодо об`єкту за який сплачується певна послуга та призначення платежу.

Таким чином відсутні докази щодо понесення таких витрат ОСОБА_4 , а тому у суду відсутні підстави для задоволення даної вимоги.

Щодо стягнення упущеної вигоди у розмірі 27 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року № 6-237цс16.

Однак судом не встановлено та ОСОБА_4 не доведено факту укладання будь-яких договорів щодо своєї частки квартири, які вона не змогла виконати у зв`язку з протиправними діями відповідачів, та їх розмір.

Тому не вбачає підстав для задоволення вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами об`єм спричиненої шкоди та реальний розмір завданих збитків, а тому суд приходить до висновку, що за розглядом справи не знайшов свого підтвердження склад деліктного правопорушення відповідачів (позивачів за первісним позовом) в завданні збитків ОСОБА_4 , а тому в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди суд відмовляє.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу ОСОБА_4 .

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі до суду 11.06.2015 року зустрічного позову було пред`явлено вимогу про стягнення правничої допомоги у розмірі 4 000 грн. На підтвердження даної суми було надано Контракт № 3 про надання правової допомоги від 06.05.2015 року, укладеного між ОСОБА_12 в особі представника за довіреністю ОСОБА_7 та адвокатом Рязанцевою Олександрою Олександрівною (а.с. 95-96 т. 1) та квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 06.05.2015 року (а.с. 97 т. 1).

Однак суд зауважує, що ОСОБА_7 не є учасником справи, а тому суд не приймає до уваги укладений 06.05.2015 року контракт № 3 про надання правової допомоги.

У зв`язку з цим суд не вбачає підстави для задоволення вимог щодо стягнення на користь ОСОБА_4 понесених судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 15,16, 22, 23, 317, 319, 321, 356, 358, 391,1166, 1167 ЦК України, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ,ст.ст. 2, 4, 10-13, 43, 44, 49, 76- 83, 89, 90, 95, 133, 141, 158, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про вселення, встановлення порядку користування квартирою, зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні нею, відшкодування майнової та моральної шкоди завданої протиправними діями задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , не перешкоджати ОСОБА_12 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 25.03.2024 року.

Суддя: Домусчі Л.В.