Дата документу 26.03.2024 Справа № 335/5250/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/715/24
Є.У.№ 335/5250/23 Головуючий у 1-й інстанції: Соболєва І.П.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Шкабуро Олександр Віталійович, на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2024 року про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову. В обґрунтування заяви зазначено, що ухвалою суду від 05.10.2023 з метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя накладено арешт на грошові кошти, які перебувають на депозитному рахунку, відкритому у АТ «СЕНС БАНК» на ім`я ОСОБА_2 10.10.2023 головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міхайлідісом Ю.О. було відкрито виконавче провадження № 72990133. Не зважаючи на те, що АТ «СЕНС БАНК» додано в АСВП до банків учасників обміну, що передбачає направлення постанов про арешт коштів в електронній формі з накладенням кваліфікованого електронного підпису, що дає можливість виконати рішення суду про накладення арешту на кошти боржника за лічені хвилини, головний державний виконавець Міхайлідіс Ю.О. направив до АТ «СЕНС БАНК» постанову про накладення арешту на кошти боржника тільки 12.12.2023, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова була направлена банку з порушенням строку більш ніж на 2 місяці. Користуючись тим, що позивачка не знала в якому саме банку розміщені спільні кошти подружжя, ОСОБА_2 намагався приховати від суду їх наявність і був впевнений, що позивачка не зможе отримати інформацію про ці кошти. Після з`ясування в якому банку було розміщено депозит та номеру депозитного рахунку до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя було подано заяву про зміну предмету позову, в якій зазначалась вимога в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 частину грошових коштів, що були внесені на депозитний рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_2 в АТ «СЕНС БАНК» в розмірі 40 000 доларів США. Разом із заявою про зміну предмету позову була подана заява про забезпечення позову, задовольняючи яку Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя постановив ухвалу від 05.10.2024 про арешт коштів.

Заява про зміну предмету позову була направлена ОСОБА_2 до подачі в суд цінним листом №147. Відповідно до роздруківки трекінгу про відстеження поштового відправлення 147 на сайті ДП «Укрпошта» ОСОБА_2 отримав лист з заявою про зміну предмету позову 09.10.2023. Тобто в цей день він дізнався про вимоги поділу коштів розміщених на депозиті.

Цього ж дня його адвокат Карабак В.А., яка брала участь в судових засіданнях як представник ОСОБА_2 , подала заяву в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі «Електронний суд» щодо вступу до справи як представника ОСОБА_2 і заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному суді. Отже 09.10.2023 адвокат Карабак В.А. при ознайомленні з матеріалами справи в електронному суді дізналась про прийняття судом ухвали щодо арешту грошових коштів, які перебували на депозитному рахунку її клієнта. Вірогідно в цей же день про арешт коштів дізнався від адвоката і ОСОБА_2 . Знаючи про існування ухвали суду про арешт грошових коштів, які перебували на його депозитному рахунку, ОСОБА_2 достроково розірвав депозитний договір, укладений без права дострокового розірвання до 03.07.2025, і 17.10.2023 зняв з депозитного рахунку всі 80 000 доларів США готівкою, що підтверджується банківською випискою АТ «СЕНС БАНК».

В результаті таких дій головного державного виконавця Міхайлідіса Ю.О. і дій ОСОБА_2 , направлених на перешкоджання виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05.10.2024 по справі № 335/5250/23 щодо арешту грошових коштів, які перебували на його депозитному рахунку в АТ «СЕНС БАНК», позовні вимоги позивачки залишились без забезпечення, що суттєво ускладнює і навіть може унеможливити виконання в майбутньому рішення суду.

З метою забезпечення позову було з`ясовано, що за відповідачем зареєстровані на праві власності об`єкти нерухомого майна: 1/3 частка в квартирі АДРЕСА_1 , ринкова вартість складає 213 333,33 грн.; квартира АДРЕСА_2 , ринкова вартість складає 1 050 000,00 грн. Реєстрація права власності на ці об`єкти нерухомого майна проводилася до 2013 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, представник позивачки в заяві про забезпечення позову зазначає, що є підстави вважати, що вказані об`єкти нерухомого майна можуть бути відчужені на користь третіх осіб, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, зважаючи на те, що це майно можна бути реалізувати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на майно, а саме на 1/3 частку в квартирі АДРЕСА_1 , площею 74,19 кв.м., житловою площею 45,03 кв.м.;

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Заборонено відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по відчуженню зазначеного вище майна іншим особам.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин справи, просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову про відмову у задоволені заяви.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що під час постановлення оскаржуваної ухвали, суд мав враховувати той факт, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 16.06.2023 року вже були вжиті заходи забезпечення позову, які повністю забезпечують вимоги позивачки. Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову не дотримався принципу співмірності та прийшов до помилкових висновків.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ємельянова О.А., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , зазначає, що відповідач в ході розгляду справи, незважаючи на накладення арешту на депозитний рахунок, розірвав депозитний договір і зняв кошти з банківського рахунку, що фактично унеможливить виконання судового рішення у випадку задоволення позову. Ціна позову становить приблизно 4 307 808 грн., апелянт має невиконані боргові зобов`язання на суму 115 484 грн., отже вжиті судом заходи забезпечення є співмірними і обґрунтованими.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції є правомірними.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

З наведеного випливає, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Як було встановлено, за відповідачем зареєстровані на праві власності об`єкти нерухомого майна: 1/3 частка в квартирі АДРЕСА_1 , ринкова вартість складає 213 333,33 грн.; квартира АДРЕСА_2 , ринкова вартість складає 1 050 000,00 грн. Реєстрація права власності на ці об`єкти нерухомого майна проводилася до 2013 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під час перебування справи у суді відповідач достроково розірвав депозитний договір і зняв зі свого банківського рахунку 80 000 доларів США, незважаючи на ухвалу суду про накладення арешту на ці кошти.

Отже, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, оскільки існує обґрунтована ймовірність відчуження об`єктів нерухомості майна, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Обраний заявником вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_2 .

Аналіз викладеного свідчить про те, що встановивши вказане, суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки вказаний висновок відповідає вимогам статей 149,150 ЦПК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, є безпідставними.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-394 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 27 березня 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: В.Ю. Бєлка

А.В. Дашковська