Провадження № 2-з/686/307/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 січня 2024 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Палінчак О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі № 686/34010/23,

встановив:

29 грудня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Разом із позовною заявою позивачі подали до суду заяву про забезпечення позову, в якій просять забезпечити позов шляхом:

1. Накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 , а саме: на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ,площею 0,22 га, кадастровий № :20:002:0179, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; на транспортний засіб марки Opel марки VIVARO, н.з. НОМЕР_1 . Вимоги заяви мотивовано тим, що ОСОБА_3 ухиляється від добровільного відшкодування шкоди та буде, також, ухилятися від виконання судового рішення про стягнення коштів на користь позивачів. А тому, необхідним є забезпечення позову шляхом накладення арешту на наявне у власності відповідача майно.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, ознайомившись з матеріалами позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В порядку ст. 150 ЦПК України, видами забезпечення позову, зокрема може бути накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на захист матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Отже, суд дійшов висновку, що зазначений у заяві захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, як такий, є ефективним та необхідним з огляду на предмет спору. Невжиття даного заходу забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду, у випадку, якщо рішення суду буде ухвалене на їх користь.

Оскільки зазначений вид забезпечення не перешкоджає ОСОБА_3 володіти та користуватися земельною ділянкою, а у випадку відмови у позові, ОСОБА_3 не буде завдано значних збитків, а забезпечення позову не створює жодних перешкод у їх відшкодуванні.

При цьому, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги заявників про задоволення забезпечення позову в частині накладенні арешту на транспортний засіб.

Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення поданої заяви.

Керуючись ст.ст.149 153, 157, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі № 686/34010/23 - задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,22 га, кадастровий № :20:002:0179, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Копію даної ухвали направити для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню. На ухвалу, може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя: О.М. Палінчак