РІШЕННЯ № 384/432/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ №пр. 2/384/9/2024
22 квітня 2024 року Вільшанський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Галицького В.В.,
зі секретарем судового засідання Лалаян А.С.,
за участю прокурора ОСОБА_1 ,
представника Вільшанської селищної ради Владової С.В.,
представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Оніщука В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Вільшанка Кіровоградської області справу за позовною заявою керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави до Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення в частині, скасування державної реєстрації права власності, -
Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14.07.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
02.08.2023 року до Вільшанського районного суду Кіровоградської області від представника Вільшанської селищної ради Кіровоградської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
07.08.2023 року до Вільшанського районного суду Кіровоградської області від позивача надійшла відповідь на відзив Вільшанської селищної ради, в якій просить визнати доводи відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, непідтвердженими та недоведеними та задовольнити позовну заяву у повному обсязі.
Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити.
Представник Вільшанської селищної ради Кіровоградської області в судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти його задоволення.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Оніщук В.І. в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні.
Розгляд справи здійснюється на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження.
Вислухавши доводи прокурора, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 3 ЗК України, земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Частиною 1 ст. 19 ЗК України визначено, що землі за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б)землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
У відповідності до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно приписів ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.
У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття спірного рішення), громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 3 ст.116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара.
Особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму (ст. 1 ЗУ «Про особисте селянське господарство»). Для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом (ст. 2 ЗУ «Про особисте селянське господарство»).
Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Таким чином, до повноважень Вільшанської селищної ради належить розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передача таких земельних ділянок у власність або користування у порядку, передбаченому ст. 118, 123 ЗК України. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування врегульований ст.123 ЗК України.
Згідно із ч. 1 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Відповідно до ч. 15 ст. 123 ЗК України, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 2 га, щодо якої затверджено проект землеустрою та її передано у власність ОСОБА_2 для цілей ведення особистого селянського господарства, до та після її відведення є земельним угіддям за Класифікатором видів земельних угідь (КВЗУ) 002.02 - пасовища. Цільове призначення земельної ділянки до відведення визначене, як землі запасу (Класифікатор видів цільового призначення земель (КВЦПЗ) 16.00), після відведення - для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ 01.03). Відповідно до Переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ) - Додаток 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, підгрупа пасовища включає сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для випасання худоби, рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 відсотків ділянки. Тобто вид угідь пасовище передбачає використання земельної ділянки для цілей сінокосіння та випасання худоби. Також, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів. В зазначеному Класифікаторі, землі сільськогосподарського призначення поділяються, у тому числі, на землі для ведення особистого селянського господарства (код 01.03) та на землі для сінокосіння і випасання худоби (код 01.08), земельні ділянки запасу - земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам (код 16.00). При цьому, згідно Класифікатора видів цільового призначення земель, землі сільськогосподарського призначення мають підвиди в залежності від функціонального спрямування. Особливості правового статусу таких підвидів визначені у Главі 5 Земельного кодексу України. Нормами ч. 2 ст. 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).
Відповідно до ст. 34 ЗК України, громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.
Таким чином, відповідно до вимог Земельного кодексу України, земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби - пасовища, можуть бути переданні громадянам виключно на умовах оренди.
Зокрема, на підставі Закону України№ 1423-ІХ від 28.04.2021, виключено частину третю статті 22 ЗК України, за якою землі сільськогосподарського призначення передавалися у власність та надавалися у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Таким чином, з 27.05.2021 відсутня норма у Земельному кодексі України, яка створювала можливість надання у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення з видом угідь - пасовища.
Єдиною нормою Земельного кодексу, що встановлює правовий режим використання пасовищ, є ст. 34 ЗК України, відповідно до якої громадяни можуть лише орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.02.2022 у справі №120/611/19-а. Передача у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, яка за видом угідь земель є пасовищем, свідчить про порушення вимоги раціонального землекористування та основного принципу державної політики у сфері охорони земель, а саме забезпечення охорони земель як основного національного багатства Українського народу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.
Згідно ст. 26 вказаного Закону, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відповідно до абз.2 ч. 3 ст. 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з наданого платіжного доручення, Кіровоградська обласна прокуратура за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 5368 грн., що підлягає відшкодуванню.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 10, 82, 89, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України,-
Позов керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави до Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення в частині, скасування державної реєстрації права власності, задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 25 квітня 2024 року.

Суддя: