Справа № 144/312/24
Провадження № 2/144/134/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"27" березня 2024 р. смт. Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Довгалюк Л.В.,
за участю секретаря Дудник С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представником якого є адвокат Клінчиков Сергій Олександрович, до приватного підприємства «ЗІС» про стягнення орендної плати та дострокове розірвання договору оренди землі, -
в с т а н о в и в :
За період дії договору відповідач не проводив із орендодавцем ( ОСОБА_2 ) розрахунків по орендних платежах за користування даною земельною ділянкою, тому у квітні 2021 року спадкодавець звернулася до суду з вимогою про дострокове розірвання договору оренди землі від 25.06.2010 № 502. Як підставу позовних вимог ОСОБА_2 зазначала той факт, що ПП «ЗІС» за період 2018 2020 років не проводив з нею розрахунків по орендній платі.
Рішенням Теплицького районного суду від 09.06.2022 у справі № 144/692/22, яке постановою Вінницького апеляційного суду від 03.08.2022 залишено без змін, у позові відмовлено. Судом встановлено, що ПП «ЗІС» у період з 2016 по 2018 роки прикладало всіх зусиль для проведення із ОСОБА_2 розрахунків по орендних платежах, а остання в свою чергу, своєю поведінкою в односторонньому порядку відмовилася виконувати умови договору.

У подальшому, у жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про стягнення з ПП «ЗІС» заборгованості по орендній платі за користування земельними ділянками з кадастровими номерами :02:002:0084 та :02:002:0083 за період 2016 2021 роки.

Рішенням Теплицького районного суду від 27.12.2023 у справі № 144/1101/22, яке набрало законної сили 27.01.2024, стягнуто з ПП «ЗІС» на користь позивача заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0084 за період з 2019 по 2021 роки.

Після набуття позивачем права власності на вказану земельну ділянку ним було направлено на адресу ПП «ЗІС» повідомлення, в якому зазначено нового власника земельної ділянки, його місце проживання, відомості про земельну ділянку та банківські реквізити для перерахування коштів.

27.12.2023 на розрахунковий рахунок позивача відповідач перерахував кошти у розмірі 2 253,99 грн із зазначенням призначення платежу «Орендна плата за землю за 2023 рік».

На момент подання позову, заборгованість по орендних платежах ПП «ЗІС» перед позивачем становить 4 роки, а саме: 2019 2022 роки. З огляду на те, що відповідач за вказаний період не проводив розрахунків за користування земельною ділянкою та не здійснював жодних дій, направлених на виконання своїх договірних зобов`язань, позивач змушений звернутися до суду.

26.02.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

14.03.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача адвоката Клінчикова С.О. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву на позовну заяву, заяви про відкладення розгляду справи та інших клопотань до суду не надходило.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у їх відсутності, що відповідає положенню ч. 3 ст. 211 та ст. ст. 280-282 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 із 21.06.2023 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0084, площею 3,8744 га, яку позивач успадкував після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21.06.2023 № НСМ 100332 та витягом з Державного реєстру речових прав (а.с. 10-11).

25.06.2010 між ОСОБА_2 та ПП «ЗІС» в особі директора ОСОБА_4 укладено договір оренди землі № 502 строком на 15 років, який зареєстрований у Теплицькому районному відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК», про що 01.07.2010 у Державному реєстрі земель вчинено запис за номером 60 (а.с. 8-9).

Факт укладання договору оренди № 501 від 25.06.2010 встановлено у рішенні Теплицького районного суду у справі № 144/1101/22 та в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України мають приюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

Рішенням Теплицького районного суду від 09.06.2022 у справі № 144/692/22, яке постановою Вінницького апеляційного суду від 03.08.2022 залишено без змін, у позові відмовлено, оскільки встановлено, що ПП «ЗІС» у період із 2016 по 2018 роки прикладало всіх зусиль для проведення з ОСОБА_2 розрахунків по орендних платежах, проте остання своєю поведінкою в односторонньому порядку відмовилася виконувати умови договору.

Рішенням Теплицького районного суду від 27.12.2023 у справі № 144/1101/22, яке набрало законної сили 27.01.2024, стягнуто з ПП «ЗІС» на користь позивача заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0084 за період 2019 по 2021 роки (а.с. 17 - 22).

Позивачем після набуття права власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування, на виконання вимог ст. 148-1 ЗК України, направлено на адресу ПП «ЗІС» повідомлення, в якому зазначено відомості про нового власника земельної ділянки, його місце проживання, відомості про земельну ділянку та банківські реквізити для перерахування коштів (а.с. 14).

27.12.2023 на розрахунковий рахунок позивача відповідач перерахував кошти у розмірі 2 253,99 грн із зазначенням призначення платежу «Орендна плата за землю за 2023 рік» (а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди землі № 502, який за своєю правовою природою є договором найму (оренди) земельної ділянки.

Згідно з п. 9 Договору оренди, орендна плата вноситься орендарем грошовою формою у розмірі 3 % нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1 059,86 грн.

Пункт 10 Договору передбачає, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції.

Відповідно до п. 11 Договору орендна плата вноситься один раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 25 грудня.

Договір є чинним з після підписання сторонами та державної реєстрації (п. 43 договору).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором оренди землі, передавши відповідачу земельну ділянку, яка є предметом договору, що кореспондує обов`язок орендаря виплачувати орендну плату за землю у строки та розмірах, встановлених договором.

Спір між сторонами у справі виник із приводу виплати орендної плати за 2022 рік на підставі договору оренди за користування орендарем земельною ділянкою, що належить позивачу.

Аналіз пунктів 9-11 договору оренди землі дає підстави вважати, що відповідач має сплачувати на користь позивача орендну плату у розмірі 1 059, 86 грн. без урахування індексів інфляції за один рік користування земельною ділянкою до 25 грудня щорічно.

Відповідно до змісту статтей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою четвертою статті 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію та емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів, що було виконано позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України, статтей 1, 3 Закону України «Про оренду землі» (надалі Закон) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 5 ст. 6 Закону передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частини 1, 2 ст. 792 ЦК України).

Згідно зі ст. 2 Закону відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У статті 13 Закону визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями ст. 21 Закону передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За змістом ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 25 Закону орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо стягнення орендної плати за 2022 рік суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як визначено у ч. 1 ст. 15 Закону однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 21 Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, що узгоджується з принципом свободи договору, встановленим статтями 3, 6 та 627 ЦК України та обов`язковості договору встановленим ст. 626 ЦК України.

Відповідно до статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платник орендної плати - орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. При цьому розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 ПК України).

Як встановлено судом, договором між сторонами досягнуто згоди, що розмір орендної плати становить фіксовану суму 1 059,86 грн., що є еквівалентом 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, погодженої сторонами на час укладення договору.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановлені обставини справи, суд погоджується розрахунком позивача та стягує з відповідача на користь ОСОБА_3 заборгованість за 2022 рік у сумі 1 059,58 грн. (1 059,86 грн. х 1 рік без урахування індексу інфляції), що відповідає п. 10 договорів та положенню статтей 21-22 Закону.

Що стосується позовних вимог в частинні дострокового розірвання договору оренди землі, суд зазначає наступне.

У пунктах 34-41 Договору визначено порядок зміни умов договору і припинення його дії.

Відповідно до п. 36 Договору, його дія припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором; унаслідок випадкового знищення орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Як встановлено судом, ПП «ЗІС» у порушення вимог ст. 526 ЦК України, не виконував свої зобов`язання зі сплати орендних платежів за користування земельною ділянкою протягом 2019 2021 років, що встановлено рішенням Теплицького районного суду від 27.12.2023 у справі № 144/1101/23, яке набрало законної сили 27.01.2024. Також відповідачем не проведено розрахунки по орендній платі з позивачем за період 2022 рік.

Докази виплати коштів та/або видачі сільгосппродукції (робіт, послуг) за користування земельною ділянкою за вказаний період у матеріалах справи відсутні.

За змістом частин 3 4 ст. 31 Закону договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 1 ст. 32 Закону передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Отже, згідно з указаними вимогами Закону, одним із визначальних прав орендодавця є право на своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою (порушення договору оренди земельної ділянки) може бути підставою для його розірвання.

Так, у пункті «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Разом із тим, згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено також у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 542/51/22.

Як убачається з матеріалів справи, свій обов`язок по виплаті орендної плати позивачу ПП «ЗІС» не виконало за період 2019 2022 роки, що свідчить про систематичну несплату орендної плати, доказів виконання рішення Теплицького районного суду від 27.12.2023 відповідачем не надано, тобто не спростовано вимог позивача та протилежного суду не доведено. При цьому суд ураховує, що орендна плата не була виплачена позивачу навіть після пред`явлення позову до суду.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено обов`язок зі сплати орендної плати ОСОБА_3 , що має ознаки систематичності та як наслідок тягне розірвання договору оренди земельної ділянки. Відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині дострокового розірвання договору оренди землі з підстав передбачених п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України.

Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

За змістом частин 1 та 2 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.

На підстав ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 422, 40 грн., на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Позивачем надано угоду про надання правової допомоги, укладену 04.01.2024 між ним і адвокатом Клінчиковим С.О. та розрахунок опис судових витрат, понесених позивачем у даній справі, на загальну суму 17 422, 40 грн., а саме: вивчення документів 1 000 грн. 00 коп., складання позовної заяви 5 000 грн. 00 коп., витрати на приїзд в Теплицький районний суд (мінімум три рази) 1 000 грн. 00 коп., ведення справи в суді 8 000 грн. 00 коп., витрати на сплату судового збору 2 422 грн. 40 коп.

За змістом частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

На підстави вищевикладеного, зважаючи на відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у суду відсутні підстави для висновку про їх неспівмірність, відтак стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»)

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 78, 81, 95, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354, 280 - 282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Достроково розірвати договір оренди землі № 502 від 25.06.2010, укладений між Приватним підприємством «ЗІС» та ОСОБА_2 (правонаступником якої є ОСОБА_3 ), щодо земельної ділянки, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Вінницької області, з кадастровим номером :02:002:0084, загальною площею 3,8744 га, який зареєстрований у Теплицькому регіональному відділенні Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель 01.07.2010 вчинено запис під номером 60.

Стягнути з П риватного підприємства «ЗІС» на користь ОСОБА_3 заборгованість по орендних платежах за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0084 за 2022 рік у розмірі 1 059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) гривень 58 копійок.

Стягнути з приватного підприємства «ЗІС» () на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне підприємство «ЗІС», адреса: вул. Затишна, 6, кв. 4, с. Війтівка, Гайсинського району, Вінницької області, .

Суддя