КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/409/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року місто Київ

справа №761/28441/22

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Юзькова О.Л., повний текст рішення складено 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві компенсацію втрати частини доходів (пенсії) у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з грудня 2019 року по жовтень 2022 року у розмірі 33625,37 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що він перебуває на обліку у відповідача з 12 травня 2010 року та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №640/25974/21 від 14 квітня 2022 року, яке набрало законної сили:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01 грудня 2019 року на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України №22/6-3186 від 06 липня 2021 року виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст.ст.43, 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 01 грудня 2019 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України №22/6-3186 від 06 липня 2021 року виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст.ст.43, 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з урахуванням проведених виплат.

Вказував, що оскільки до теперішнього часу йому не було виплачено у повному обсязі доплати до пенсії, заборгованість у повному обсязі не погашена, однак за період часу з грудня 2019 року по жовтень 2022 року зросли ціни на споживчі товари та тарифи на послуги, що привело до втрати ним частини грошових доходів, а відтак вважає, що він має право на їх компенсацію, на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів (пенсійних виплат) у зв'язку з порушенням строків їх виплат у розмірі 33 625,37 грн.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог посилалося на те, що у серпні 2022 року, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2022 у справі №640/25974/21 Головним управлінням з 01 грудня 2019 року проведено перерахунок пенсії позивача в межах резолютивної частини та здійснено нарахування коштів за період з 01 грудня 2019 року по 31 серпня 2022 року в загальній сумі 103482,62 грн.

Вказувало, що з 01 вересня 2022 року ОСОБА_1 встановлено для щомісячної виплати визначений судом розмір пенсії в сумі 14594,37 грн. Інші виплати, в тому числі компенсація втрати частини доходів, не передбачені зазначеним рішенням суду.

Зазначало, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст.2 Закону №2050, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Компенсації підлягають лише нараховані, але не виплачені грошові доходи, які не мають разового характеру.

Посилалося на те, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснював всі нараховані пенсійні виплати позивачу у строки та згідно з вимогами чинного законодавства України, а інші розміри пенсії, самостійно визначені позивачем, виплаті не підлягали, правові підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів відсутні.

Вказувало, що нараховані на виконання рішень суду кошти виплачуються в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили.

31 січня 2024 року від позивача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу,в якому останній зазначав, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив рішення суду залишити без змін.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що тривале ненарахування пенсії позивачу за минулі періоди сталося з вини відповідача, зокрема, через призначення та виплату позивачу заниженого розміру пенсії внаслідок порушення Закону, а тому ОСОБА_1 має право на компенсацію частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих йому на підставі рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві з 12 травня 2010 року та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №640/25974/21 від 14 квітня 2022 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01 грудня 2019 року на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України №22/6-3186 від 06 липня 2021 року виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст.ст.43, 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 01 грудня 2019 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України №22/6-3186 від 06 липня 2021 року виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст.ст.43, 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з урахуванням проведених виплат.

09 вересня 2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою вх. №19881/К-2600-22, в якій просив виконати в повному обсязі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2022 року.

Листом від 06 жовтня 2022 року відповідач повідомив позивача про те, що ОСОБА_1 було проведено перерахунок розміру пенсії, в межах резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2022 року по справі №640/25974/21 та здійснено нарахування коштів за період з 01 грудня 2019 року по 31 серпня 2022 року в загальній сумі 103482,62 грн. З 01 вересня 2022 року позивачу встановлено для щомісячної виплати визначений судом розмір пенсії у сумі 14594,37 грн.

Вказане також підтверджується довідкою про перерахунок пенсії та розрахунком на доплату пенсії за пенсійною справою № відносно ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2019 року по 31 серпня 2022 року, які видані Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що сума нарахованих грошових коштів на час звернення до суду з вказаним позовом, відповідачем не сплачена, а тому вважає, що наявні підстави для стягнення на його користь компенсацію втрати частини доходів (пенсійних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону №1058-IV, статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 07 листопада 2012 року у справі №6-131цс12.

Згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або яку отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Пенсія є щомісячною грошовою виплатою, тобто вона виплачується кожного місяця протягом строку, на який вона призначена; пенсія є тривалою виплатою.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до пункту 3 Порядку компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Таким чином, компенсації підлягають грошові доходи, які не мають разового характеру.

Відповідно до пункту 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач отримує пенсію, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Така пенсія є щомісячною грошовою виплатою та не має разового характеру.

Тривале ненарахування пенсії позивачу в належному розмірі за період з 01 грудня 2019 року по 31 серпня 2022 року сталося з вини відповідача, зокрема, через призначення та виплату позивачеві заниженого розміру пенсії внаслідок порушення Закону, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на стягнення з відповідача компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Апеляційний суд перевіривши наданий позивачем розрахунок компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з грудня 2019 року по жовтень 2022 року, погоджується з ним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми компенсації втрати частини доходів (пенсійних виплат) у зв'язку з порушенням строків їх виплат за період з грудня 2019 року по жовтень 2022 року у розмірі 33 625,37 грн.

Судом першої інстанції при вирішенні справи вірно враховано правовий висновок, висловлений в постанові Верховного Суду у справі №569/18981/20 від 26 жовтня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст.2 Закону №2050, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та що компенсації підлягають лише нараховані, але не виплачені грошові доходи, які не мають разового характеру, колегія суддів відхиляє, оскільки заборгованість по виплаті пенсії позивача виникла у зв'язку з невірним нарахуванням пенсійного забезпечення, яке має виплачуватись щомісячно.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що нараховані на виконання рішень суду кошти виплачуються в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: