КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Матійчук Г.О.
Апеляційне провадження № 22-з/824/478/2024
П О С Т А Н О В А

(Додаткове судове рішення)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Кролівець О.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, штрафних санкцій та інфляційних витрат.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, -

В с т а н о в и в :

У травні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг, інфляційні втрати та штрафні санкції за Договором цільової позики від 15 серпня 2001 року та Договором позики від 20 серпня 2003 року у сумі 13723070 грн, судовий збір у розмірі 11 350,00 грн.

Не погодившись з заочним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2022 року скасовано. Ухвалено у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, штрафних санкцій та інфляційних витрат відмовлено.

Питання розподілу судових витрат, понесених сторонами під час апеляційного перегляду справи, апеляційний суд не вирішував.

Разом з цим, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив, крім іншого, стягнути на його користь судові витрати. 27 лютого 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Заявник просить суд стягнути на його користь 45 000 грн витрат, понесених відповідачем на правову допомогу.

У судовому засіданні представниця відповідача адвокат Зарубіна Т.М. заяву підтримала, просила задовольнити.

Представник позивача адвокат Новікеов І.І. у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив. Зазначив, що розмір витрат є недоведеним, відсутні докази фактичної оплати зазначених витрат.

Колегія суддів доходить висновку про задоволення заяви та ухвалення додаткового судового рішення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 12 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім цього, пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ухвалюючи по справі судове рішення про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд не вирішував питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Разом з цим, як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу, пов`язані із розглядом його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

На підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, представниця апелянта надала суду: копію договору про надання правової допомоги від 18 квітня 2023 року, додаткову угоду №1 до вказаного Договору про надання правової допомоги від 20 квітня 2023 року, Акт про обсяг наданої правової допомоги від 23 лютого 2024 року.

Як видно із наданих заявником доказів, загальна вартість правової допомоги за договором від 18 квітня 2023 року станом на день підписання акту становить 45 000 грн. Зазначений у акті обсяг наданих адвокатом послуг підтверджується матеріалами справи.

Заперечуючи проти стягнення витрат на правову допомогу, представник позивача адвокат Новіков І.І. вказував, що розмір витрат є недоведеним, відсутні докази фактичної оплати зазначених витрат.

Колегія суддів критично оцінює такі доводи представника позивача, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, враховує, що його апеляційну скаргу було задоволено, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

За таких обставин, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат та вважає за необхідне прийняти постанову, якою стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 45 000 грн.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Керуючись ст.ст.133, 137, 246, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації понесених витрат на правову допомогу 45 000 (сорок п`ять тисяч) гривень судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова