Справа № 162/605/23 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В.
Провадження № 22-ц/802/177/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2023 року та на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2023 року, та за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що на підставі рішення Любешівського районного суду Волинської області від 04 квітня 2019 року з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказувала, що на час звернення з даним позовом до суду погіршився її матеріальний стан, вона була звільнена із роботи, витрати на утримання дочки зросли, а тому визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення потреб дитини, яка закінчує навчальний заклад. Вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на дитину в більшому розмірі.

Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що вона понесла додаткові витрати на утримання дочки на загальну суму 80088 грн, а саме на оплату послуг лікаря-стоматолога, які були надані дитині, придбання для дочки ОСОБА_4 телефону і додатків до нього, взуття та одягу.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 половину суми понесених нею додаткових витрат на дитину в розмірі 40044 грн, збільшити розмір аліментів, які стягуються з останнього на її користь, до 4000 грн, та понесені нею у справі судові витрати за надану їй правничу допомогу адвокатом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено розмір стягуваних аліментів, визначених рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 04 квітня 2019 року. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 в розмірі 11100 грн та витрати, понесені за надання правничої допомоги, в сумі 6000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1073 грн 60 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2023 року частково задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення та стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5000 грн.

В поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржуване рішення суду змінити, задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь судові витрати за надану їй правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції в сумі 7500 грн. Крім того, позивач просила скасувати додаткове рішення суду в цій справі та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви представника відповідача про стягнення з неї на користь відповідача ОСОБА_2 понесених ним витрат на правничу допомогу та стягнути з останнього на свою користь судові витрати пов`язані з підготовкою її представником апеляційної скарги та здійсненням ним представництва її інтересів в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність оскаржуваного рішення вимогам закону, просила його скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з її довірителя ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та відшкодувати ОСОБА_2 понесені ним витрати зі сплати судового збору і на правничу допомогу, в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 просила залишити її без задоволення як безпідставну.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Задовольняючи позов частково та зобов`язуючи відповідача сплачувати аліменти на неповнолітню дитину в розмірі 2500 грн щомісячно суд першої інстанції виходив з того, що ця сума є достатньою для забезпечення належного рівня життя, фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку неповнолітньої ОСОБА_5 .

Стягуючи додаткові витрати на дитину в сумі 11100 грн з відповідача, суд першої інстанції посилався на те, що дані витрати, які понесла позивач, викликані особливими обставинами - потребою надання стоматологічних послуг дитині, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь останньої.

Ухвалюючи додаткове рішення та частково задовольняючи заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції керувався тим, що позов було задоволено частково, а сама сума понесених стороною спору витрат на оплату послуг адвоката повинна відповідати характеру спору, бути співмірною і справедливою.

Такі висновки суду є правильними.

Встановлено, що з 01 лютого 2003 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 13 жовтня 2017 року було розірвано.

За час шлюбу у сторін спору ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а. с. 09).

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 04 квітня 2019 року у цивільній справі про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з врахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, з 26 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 5-6).

З наявних в матеріалах справи письмових доказів: копії трудової книжки НОМЕР_2 , довідки Луцької філії Волинського обласного центру зайнятості від 23 жовтня 2023 року № 5607/17-4/23 слідує, що позивач ОСОБА_1 з 07 вересня 2023 року була звільнена з роботи і з 15 вересня 2023 року зареєстрована у центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю, сума якої за вересень та жовтень 2023 року становить 745 грн 06 коп. (а. с. 85-90).

Факт надання стоматологічних послуг ОСОБА_5 та понесення позивачем витрат на їх оплату на загальну суму 22200 грн підтверджується приєднаними до матеріалів справи товарними чеками від 15 лютого 2021 року, 09 липня 2021 року, 10 лютого 2023 року, 22 лютого 2023 року, 30 червня 2023 року, 04 липня 2023 року та довідкою, виданою лікарем-стоматологом ОСОБА_7 (а. с. 11-16, 93-94).

Крім того, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 одружився повторно 01 вересня 2019 року та має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 45-46).

Згідно довідки від 13 вересня 2023 року з місця роботи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 працює водієм автотранспортних засобів у ТзОВ «КМТ Транс Логісник» з 19 червня 2019 року і його середньомісячна заробітна плата станом на серпень 2023 року становить 6940 грн (а. с. 49).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 необхідність збільшення розміру аліментів з 1500 грн до 4000 грн обґрунтовувала погіршенням свого матеріального стану та збільшенням матеріальних потреб дитини, у зв`язку з навчанням дочки у випускному класі. Крім того, вказувала, що вона понесла додаткові витрати на утримання дитини, а саме на надання останній стоматологічних послуг лікарем-стоматологом, придбання телефону та додатків до нього, взуття і одягу дочці, на загальну суму 80088 грн, половину від якої просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 .

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі зміною свого матеріального стану особа, на утриманні якої знаходиться дитина і на користь якої стягуються аліменти, може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану батьків дитини, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 в силу вимог ст. 81 ЦПК України, під час розгляду справи в суді першої інстанції, довела та надала належні та допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що її матеріальний стан погіршився, оскільки остання на даний час не працює і відповідно немає можливості забезпечувати неповнолітню дочку, яка проживає з нею, необхідними матеріальними благами в повній мірі. Крім того, відповідач ОСОБА_2 в суді першої інстанції частково визнав позовну вимогу про збільшення розміру аліментів та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в сумі 2000 грн.

Також колегія суддів вважає доведеною ту обставину, що у зв`язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари і збільшенням витрат, пов`язаних із закінченням неповнолітньою ОСОБА_5 навчання у школі, розмір аліментів, що стягуються з відповідача, не відповідає звичайним потребам дитини, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо збільшення розміру аліментів є обґрунтованими.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, та частково задовольняючи цю позовну вимогу, суд врахував матеріальне становище сторін спору та реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеній сумі на утримання дитини.

Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину, місцевий суд дійшов вірного висновку, що відповідач ОСОБА_2 спроможний та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, на думку колегії суддів, визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим і таким, що відповідає потребам неповнолітньої дитини.

Доводи апеляційних скарг щодо вимог про зміну визначеного розміру аліментів були предметом дослідження суду першої інстанції, обставини, на які покликаються сторони в своїх апеляційних скаргах, враховані судом при визначенні розміру аліментів, а тому такі доводи не дають підстав вважати про неправильне застосування судом першої інстанції при вирішенні даного спору норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і не свідчать про невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, з огляду на такі обставини.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У своїй постанові від 13 вересня 2017 року Верховний Суд при розгляді справи № 6-1489цс17 прийшов до правового висновку, що при вирішенні питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси і обставини, що мають істотне значення. У випадках, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Аналіз вищевказаних положень законодавства та практики Верховного Суду дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові витрати. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дані положення стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначається ст. 185 СК України. До таких особливих обставин законодавство відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку із розвитком у неї певних здібностей, або ж через хворобу, яка потребує постійного систематичного лікування, а відтак й залучення додаткових коштів.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка в повній мірі кореспондується із приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції вважав, що обґрунтованими є витрати позивачки, які понесені нею на отримання стоматологічних послуг дочкою ОСОБА_5 , на загальну суму 22200 грн, а тому половина з них в розмірі 11100 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат, понесених позивачем на придбання телефону з додатками до нього, а також взуття і одягу для дочки, то суд першої інстанції дійшов висновку, що такі не є додатковими витратами в розумінні вимог ст. 185 СК України, оскільки не були викликані особливими обставинами чи розвитком у дитини певних здібностей.

Отже, колегія суддів вважає висновок суду про задоволення частково позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину законним, обґрунтованим та ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, на думку колегії суддів, безпідставними є доводи апеляційної скарги позивача про необхідність скасування додаткового рішення, оскільки виходячи із вимог ст. 137 ЦПК України та з огляду на те, що позивачу частково відмовлено у задоволені позову, і врахувавши співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів відповідача у даній справі, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з позивача на користь відповідача, понесені останнім витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною з вказаної статті цього Кодексу визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідача було надано: копію договору про надання правової допомоги б/н від 14 вересня 2023 року, копію додаткової угоди № 1 від 14 вересня 2023 року до даного договору, розрахунок-фактуру № 02 від 01 грудня 2023 року на суму 9000 грн. та акт надання послуг (виконання договору) від 01 грудня 2023 року на суму 9000 грн.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз наведених вище норм матеріального права та встановлених обставин справи, на думку колегії суддів, свідчить про те, що висновок суду першої інстанції про часткове відшкодування відповідачу понесених ним витрат на правничу допомогу, і ухвалене з цього приводу додаткове рішення у даній справі відповідають діючому законодавству і доводами апеляційної скарги позивача не спростовуються.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційних скарг не впливають на законність та обґрунованість рішення та додаткового рішення суду.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2023 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді