Справа №731/976/23
Провадження №2/731/39/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

судді Савенка А.І.,

за участю секретаря Трохименко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Варва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Варвинської селищної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2023 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її свекруха ОСОБА_3 , разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 , близько 1970 року завершили будівництво житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У 1977 році ОСОБА_4 помер. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер також її чоловік ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла свекруха ОСОБА_3 . За життя її свекруха, ОСОБА_3 , склала заповіт, посвідчений Леляківською сільською радою 19 лютого 2003 року, яким заповідала їй все своє майно. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з грошових внесків, земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Донька померлої, ОСОБА_2 , не виявила бажання приймати спадщину після смерті своєї матері, ОСОБА_3 . У зв`язку із цим вона, ОСОБА_1 , виявилася єдиним спадкоємцем своєї свекрухи ОСОБА_3 та прийняла спадщину за заповітом. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вона отримала свідоцтва про право на спадщину на грошові вклади та земельну ділянку. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено у зв`язку з тим, що на будинок відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 успадкувала його 1/2 частку житлового будинку, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, та стала таким чином власником всього житлового будинку. Разом з тим, вона не вчиняла жодних дій, спрямованих на реєстрацію житлового будинку, та не отримала свідоцтва про право власності на будинок.

Оскільки житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав її свекрусі, але через відсутність правовстановлюючих документів вона не може у позасудовому порядку оформити спадщину на вказане майно, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний будинок після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 29 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі на 29 січня 2024 року.

Ухвалою від 29 січня 2024 року витребувано додаткові докази, у зв`язку з чим відкладено підготовче засідання до 26 лютого 2024 року.

Ухвалою від 14 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 29 березня 2024 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у позовній заяві просила проводити розгляд справи без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_6 подала клопотання про розгляд спарив за відсутності представника селищної ради, у якому зазначила, що не заперечує проти позовних вимог (а.с. 55).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, у якому не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та наполягала на їх задоволенні (а.с. 72).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , 1917 року народження, та ОСОБА_3 , 1924 року народження, перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 1947 року (а.с. 27).

Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 23).

Під час шлюбу ОСОБА_4 , 1917 року народження, та ОСОБА_3 , 1924 року народження, збудували житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом на будинок, у якому вказано, що побудова будинку здійснена у 1950 році, а дві прибудови добудовані у 1996 році (а.с. 9-13), а також по господарськими книгами (а.с. 59-64).

07 вересня 1985 року син ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одружився з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , 1917 року народження, помер (а.с. 28).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася, заповітів він за життя не складав (а.с. 68, 69).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 26).

Із погосподарських книг вбачається, що у 1977 році головою двору був ОСОБА_4 , 1917 року народження, який мешкав у будинку разом з дружиною ОСОБА_3 , 1924 року народження, та сином - ОСОБА_5 , 1960 року народження (а.с. 59-60).

Після його смерті головою двору стала ОСОБА_3 , 1924 року народження (а.с. 59-64).

19 лютого 2003 року секретарем виконавчого комітету Леляківської сільської ради Варвинського району Чернігівської області посвідчено заповіт ОСОБА_3 , відповідно до якого та заповідала житловий будинок, належний їй на праві власності, і все своє майно, ОСОБА_1 (а.с. 89, 94).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла (а.с. 93, зворот).

Довідками Журавського старостинського округу № 125 від 10 листопада 2023 року та № 133 від 16 листопада 2023 року підтверджується, що з 1986 року і по теперішній час ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею зареєстровані її сини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 19, 21). За цією адресою до дня своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкала також ОСОБА_3 (а.с. 21).

ОСОБА_1 поховала свою свекруху ОСОБА_3 за власний рахунок (а.с. 22).

З матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 вбачається, що до дня смерті вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з нею в одному господарстві мешкала та була зареєстрована невістка ОСОБА_1 і вони вели спільне господарство (а.с. 95).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулася ОСОБА_1 (а.с. 93), яка 11 січня 2008 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майновий пай у загальному пайовому фонді КСП «Україна» (а.с. 96, зворот), а 06 липня 2011 року - свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,91 га (а.с. 101, зворот).

Донька померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Згідно з довідкою КП «Прилуцьке МБТІ» право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано (а.с. 102).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 04 жовтня 2012 року житловий будинок збудовано у 1950 році, прибудови у 1996 році, господарські будівлі (сараї та погріб) - у 1955, 1960 та 1985 роках (а.с. 9-13).

У погосподарській книзі на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за 2021-2025 роки вказано, що будинок побудовано в 1954 році (а.с. 64).

У 1950-1988 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), який був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт побудови його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Вказані правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, а також Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Виходячи зі змісту ст. 5 ЦК України, до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР в редакції, що діяла у 1977 році, тобто на час смерті ОСОБА_4 , 19717 року народження, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Наявність у погосподарській книзі запису про належність житлового будинку ОСОБА_3 свідчить про те, що за життя вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема і 1/2 часткою житлового будинку, належною її чоловікові ОСОБА_4 , та набула право власності на весь житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Право власності на будинок не може бути визнано та зареєстровано за ОСОБА_3 , оскільки згідно з п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.

За змістом ст.ст. 1217-1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач ОСОБА_1 виявила свою волю на прийняття спадщини шляхом подання нотаріусу заяви від 14 серпня 2007 року про прийняття спадщини після смерті свекрухи та шляхом подання позовної заяви про визнання за нею права власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем за законом першої черги, із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 до нотаріуса не зверталася.

Інших спадкоємців на житловий будинок, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , немає.

Варвинська селищна рада Прилуцького району Чернігівської області не оспорює право власності на будинок, не заперечує проти визнання права власності за позивачем.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, заперечень щодо позову не має, подала до суду заяву, у якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнала та наполягала на їх задоволенні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) до Варвинської селищної територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04412372, юридична адреса: 17600, Чернігівська область, Прилуцький район, смт Варва, вул. Шевченка, 38), третя особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ), про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті сверкухи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.І.Савенко