ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 квітня 2024 року

м. Харків

справа № 638/12100/21

провадження № 22-ц/818/867/24, 22-ц/818/1086/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів:, Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватної фірми «А-ТЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, за апеляційною скаргою Приватної фірми «А-ТЕТ» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2023 року, постановлені суддею Аркатовою К.В.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року Приватна фірма «А-ТЕТ» звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_1 , згідно нарахувань по кількості витрат квартирного лічильника, що склалася за період з лютого 2020 року по квітень 2021 року, у сумі 5345,52 грн, а також 3% річних у сумі 83,38 грн та інфляційні збитки у сумі 227,76 грн, та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . відповідач користується тепловою енергією, яка подається у квартиру, на підставі договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.02.2017 року. Проте за період з лютого 2020 року по квітень 2021 року утворилася заборгованість, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості, інфляційні втрати, три відсотки річних та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог Приватної фірми «А-ТЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних у сумі 83 (вісімдесят три) грн. 38 коп., інфляційніх збитків у сумі 227 (двісті двадцять сім) грн. 76 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. - відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми боргу за отримані послуги з централізованого опалення у розмірі 5345 (п`ять тисяч триста сорок п`ять) грн. 52 коп., що виникла за період нарахування з лютого 2020 року по квітень 2021 року - закрито.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Рижикова Івана Петровича про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу у справі за позовом Приватної фірми «А-ТЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення задоволено. Стягнуто з Приватної фірми «А-ТЕТ» (61058, м. Харків, вул. Культури, 20-В, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування судових витрат на правничу допомогу 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

В апеляційній скарзі директор ПФ «А-ТЕТ» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови ПФ «А-ТЕТ» у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 83,38 грн, інфляційних втрат в сумі 227,76 грн, судових витрат у розмірі 2270,00 грн за сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці вимоги. Додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні заяви представник відповідача про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Зазначає, що з 11.05.2019 року відповідач був обізнаний щодо публічного Договору приєднання, ознайомлений з його змістом, що саме й спростовує його доводи щодо необізнаності щодо умов Договору приєднання та юридичної особи, яка здійснює надання послуг централізованого опалення і постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_4 . Вказує, що для виникнення правовідносин на підставі публічної оферти не потрібно інших доказів, ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з іншої сторони (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17). Щодо відмови суду в задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача судових витрат у розмірі 2270,00 грн. за сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Зазначає, що 24.05.2023 року Позивачем було подане через канцелярію Дзержинського районного суду м. Харкова доповнення до заяви поданої Позивачем 30.12.2021 року по цій справі щодо не підтримання Позивачем своїх позовних вимог в частині стягнення основної суми заборгованості у розмірі 5345,52 грн. унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову відповідно до ч. З ст. 142 ЦПК України та просив у зв`язку з цим закрити провадження по справі. Перша заява Позивачем відповідно до ч.3 ст. 142 ЦПК України , була подана до суду 30.12.2021 року відповідно до змісту якої Позивач не підтримував своїх позовних вимог в частині стягнення основної суми заборгованості у розмірі 5345,52 грн. унаслідок задоволення їх відповідачем та просив суд стягнути судові витрати по справі з Відповідача як того вимагає норма ч. З ст. 142 ЦПК України. Вказує, що заява від 30.12.2021 року та заява від 24.05.2023 року, що подана Позивачем по справі і є саме заявою передбаченою ч. З ст. 142 ЦПК України. Вказує, що суд взагалі проігнорував подані заяви Позивачем по справі та не вирішив їх по суті, що є порушенням судом норм ЦПК України що стало підставою прийняття нею незаконного рішення в частині відмови Позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення з Відповідача судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи та який має право на підставі ч. З ст. 142 ЦПК України стягнути з Відповідача по справі у зв`язку з його оплатою відповідачем після подання позову. Щодо відмови суду в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат наголошує, що в рахунках, які є додатком до позовної заяви, зазначена тільки сума відповідно до показників лічильника, встановленого у квартирі Відповідача, тому вона відрізняється від суми, що зазначена в рахунках, які надані відповідачем, де включено і такі складові, як місця загального користування (МЗК) та сума послуг з постачання гарячої води. Вважає, що суд не дослідив зміст рахунків, наданих позивачем суду і не порівняв їх зі змістом рахунків, які надав відповідач до суду, помилково зробив висновок про те, що рахунки, отримані відповідачем від позивача за спірний період, містять неправильне нарахування. Вказує, що норми ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобіганні виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХвід 17.03.2020року. щодо заборони нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання даним Законом не передбачено. Тобто даним нормативно-правовим актом передбачено тільки заборона щодо нарахування та стягнення неустойки (шрафів, пені) якою не є 3% річних та інфляційні втрати відповідно до діючого законодавства України. Отже, інфляційні втрати та суму боргу та три проценти річних не мають характеру штрафних санкцій, а мають компенсаторний характер і нараховуються незалежно від вини боржника, залежать від основного зобов`язання і поділяють його долю і не можуть розцінюватися як неустойка: штраф або пеня, тому посилання судом першої інстанції на норми законодавства, які регулювали карантинні заходи, спрямовані на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби, не грунтується на відповідних правових нормах. Заперечуючи проти додаткового рішення, представник позивача зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу є більшими за позовні вимоги позивача та дані витрати повинні стягуватися тільки в частині позовних вимог, оскільки провадження в іншій частині вимог щодо стягнення основної суми боргу судом закрито.

Представник відповідача надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_5 з 07.02.2020 року. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 зареєстрований за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_5 до 07.02.2020 року. Позивачем не спростовується той факт, що після 07.02.2020 року ним не було вжито заходів з направлення або вручення відповідачу як власнику квартири АДРЕСА_5 екземпляру договору приєднання, або отримання заяви-приєднання ОСОБА_1 до умов договору приєднання. Також позивачем не спростовується той факт, що в рахунках за опалення за спірний період відсутня інформацію про тариф із зазначенням відповідних відомостей щодо його затвердження. Що стосується застосування ст. 625 ЦК України суд першої інстанції зазначив, що виникнення заборгованості у відповідача стало внаслідок дій позивача, що свідчить про відсутність підстав для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Факт оплати відповідачем вартості послуги з централізованого опалення визнається позивачем. Щодо витрат позивача на правничу допомогу та витрат зі сплати судового збору. Звертає увагу, що докази оплати 5 345,52 грн відповідач подав до суду та позивачу разом з відзивом до початку розгляду справи. Отже, маючи таку процесуальну можливість ПФ «А-ТЕТ» після отримання разом з відзивом доказів сплати відповідачем 5 345,52 грн за послугу з централізованого теплопостачання за спірний період, не подало до суду першої інстанції заяви про зменшення позовних вимог до початку першого судового засідання (відбулося 25.03.2023 року) або заяви про відмову від позову в частині позовних вимог на суму 5 345,52 грн. Підсумовуючи вищезазначене, твердження позивача про те, що його відповідь на відзив від 30.12.2021 є заявою в порядку ч. З ст. 142 ЦПК України не відповідає дійсності та протирічить приписам статей 49, 142, 174 179 ЦПК України. Зазначає, що дана справа є малозначною, а витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн складають майже 100% від ціни позову, що є очевидно непропорціним до ціни позову. Тобто, розмір витрат ПФ «А-ТЕТ» на професійну правничу допомогу у даній справі в суді першої інстанції у розмірі 5000 грн 00 коп. не є співмірним зі складністю справи, ціною позову, а дії позивача щодо досудового вирішення спору не були спрямовані на дійсне врегулювання спору в досудовому порядку. Тому відповідач зазначав, що співмірним зі складністю справи та ціною позову, виконаною адвокатом позивача роботою та розумним і обґрунтованим є розмір витрат ПФ «А-ТЕТ» на професійну правничу допомогу по справі № 638/12100/21 в сумі 1500,00 грн. Таку суму вважає пропорційною предмету спору, складності справи та ціні позову. Щодо відмови в стягненні трьох відсотків річних та інфляційних втрат зазначає, що несвоєчасна сплата відповідачем вартості послуги з централізованого опалення за спірний період стала наслідком неправомірних дій саме позивача, що знайшло свої вираження в т.ч. в наданні відповідачу рахунків з неправильними розрахунками вартості послуги з включенням до її складу не передбаченого Договором від 01.02.2017 та не затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради окремого тарифу на послугу з опалення місць загального користування, суд дійшов правильного висновку про відсутність вини в діях відповідача, а відтак відсутності правових підстав для стягнення з нього на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату послуги з централізованого опалення і апелянтом не спростовані ці висновки суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі за позовними вимогами про стягнення суми боргу за отримані послуги з централізованого опалення у розмірі 5345 (п`ять тисяч триста сорок п`ять) грн. 52 коп., що виникла за період нарахування з лютого 2020 року по квітень 2021 року - не оскаржується, отже і не переглядається судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних у сумі 83 (вісімдесят три) грн. 38 коп., інфляційніх збитків у сумі 227 (двісті двадцять сім) грн. 76 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., суд першої інстанції виходив з того, що в наданих відповідачем рахунках позивача за опалення дійсно здійснювалося нарахування за опалення з урахуванням втрат, що не передбачено умовами договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.02.2017 року, отже пов`язує несвоєчасну сплату відповідачем за отриману послугу з виною позивача. Крім того, на період дії карантину стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України заборонено. Також суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну (правничу) допомогу на підставі п 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Колегія судді не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_6 , в якій встановлений квартирний прилад обліку теплової енергії.

26.01.2016 року Харківською обласною державною адміністрацією ПФ «А-ТЕТ» видано ліцензію на виробництво теплової енергії та постачання теплової енергії, крім виробництва та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 18.01.2017 року № 22 «Про встановлення тарифів та теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, які надаються приватною фірмою «А-ТЕТ» встановлено тариф для абонентів (населення) житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії в розмірі 1187,21 грн за 1 Гкал.

Рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради № 471 від 19.07.2017 року та № 180 від 27.03.2019 року змінювався тариф для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії та станом на спірний період складав 1515,17 грн за 1 Гкал.

Отже, згідно матеріалів справи, а саме ліцензії від 26.01.2016 року №20, виданої Харківською обласною Державною адміністрацією на виробництво та постачання теплової енергії, Приватна фірма «А-ТЕТ» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що підтверджується договором приєднання про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.02.2017 р.

Згідно міській газеті «Харьковские Известия» ПФ «А-ТЕТ» було здійснено публікацію відповідного договору приєднання у Харківській міській газеті «Харьковские Известия».

Відповідно до умов п. 30 Договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також в силу вимог чинного законодавства і норм Цивільного кодексу України, від Відповідача, як від споживача даних послуги, отримано згоду про приєднання до умов даного Договору приєднання, а саме: сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Виконавця за надані послуги, та сам факт отримання послуг після закінчення строків, що передбачені для процедури погодження умов договору згідно з ч.4 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які становлять один місяць з дня внесення проекту договору однією зі сторін.

Пунктами 7 та 8 Договору приєднання, передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за спожиті послуги вноситься Споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються в готівковій чи безготівковій формі на поточний рахунок Виконавця, зазначений у квитанції та в цьому Договорі.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу з 07.02.2020 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_6 .

Рішенням Харківської міської ради від 27.03.2019 року №180 встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, які надаються приватною фірмою «А-ТЕТ».

Відповідно до ст.ст.67,68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За положенням ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Враховуючи викладене, споживач зобов`язаний оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01 лютого 2017 року, згідно якого ПФ «Ф-ТЕТ» як виконавець надає споживачам послуги, є договором приєднання, відповідно до ст.634 ЦК України, та публічним договором згідно ст.633 ЦК України.

За змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Виходячи з тлумачення п. 2 ст. 205 ЦК України і п. 2 ст. 642 ЦК України, можна дійти висновку, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.

Таким чином, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію оферента повністю або та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Таким чином, відповідач як власник квартири, є споживачем послуг, які надаються позивачем.

Суду не надано та не зазначено про існування доказів того, що відповідач відмовлявся від споживання послуг з теплопостачання у встановленому порядку, чи звертався до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої незгоди з вартістю наданих послуг.

Між тим, позивачем через канцелярію суду подано заяву про уточнення від 24.05.2023 року, в яких просив суд: закрити провадження по справі в частині стягнення суми боргу за отримані послуги з централізованого опалення у розмірі 5345,52 грн., що виникла за період нарахування з лютого 2020 року по квітень 2021 року; стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних у сумі 83,38 грн та інфляційні збитки у сумі 227,76 грн., судовий збір у розмірі 2270 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

З матеріалів справи установлено, що позивач звернувся до суду з позовом у серпні 2021 року з вимогами про стягнення заборгованості, що складається із основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідачем після відкриття провадження у справі сплачено основну заборгованість у загальному розмірі 5345,52 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних документів, а саме: -квитанція №7547233 від 22.11.2021 року на суму 387,87 грн з призначенням платежу «сплата за опалення квартира АДРЕСА_5 на суму 387,87 грн за період з 02.2020 по 04.2020»; -квитанція № 7547258 від 22.11.2021 року на суму 4957,65 грн з призначенням платежу «сплата за опалення квартира АДРЕСА_5 , на суму 4957,65 грн за період з 10.2020 по 04.2021».

Вказана обставина свідчить про те, що суму 5345,52 гривень сплачено після пред`явлення позову.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає, що оскільки відповідач, будучи зобов`язаним своєчасно сплачувати плату за отримані послуги, в односторонньому порядку припинив виконувати взяті на себе зобов`язання, не сплачував заборгованість добровільно, у зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховані інфляційні витрати та 3% річних за прострочення ним виконання грошового зобов`язання.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, зокрема, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 227,76 грн та 3% річних у розмірі 83,38 грн, в межах заявлених позовних вимог за період з лютого 2020 по квітень 2021 року, законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про заборону нарахування та стягнення на період дії карантину трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки підпунктом 4 частини 3 «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (від 17.03.2020 № 530-ІХ) встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, однак позивач не здійснював нарахування саме штрафів та/або пені на заборгованість, яка утворилась у відповідача внаслідок неналежного виконання зобов`язань зі сплати житлово-комунальних послуг у період дії карантину, а здійснював нарахування тільки інфляційних втрат та 3 % річних.

За таких обставин, з ОСОБА_1 на користь Приватної фірми «А-ТЕТ» підлягає стягненню 3% річних в сумі 83,38 грн. та інфляційні втрати в сумі 227,76 грн.

Щодо стягнення судового збору та витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2021 року ПФ «А-ТЕТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення в сумі у сумі 5345,52 грн, а також 3% річних у сумі 83,38 грн та інфляційні збитки у сумі 227,76 грн. При звернені до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн та заявлено про наявність витрат на правову допомогу, розмір яких буде визначено після ухвалення судового рішення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2021 року відкрито провадження у справі.

Після відкриття провадження у справі, а саме 22 листопада 2021 року відповідачем сплачено на користь позивача суму основної заборгованості у розмірі 5345,52 грн, що підтверджується відповідними квитанціями.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з доповнення до заяви, поданої позивачем 30 грудня 2021 року (а.с. 221), після отримання інформації про сплату основної заборгованості представник позивача фактично позов в цій частині не підтримувала.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано:

Договір про надання правничої допомоги від 05 липня 2021 року (а.с. 150-152 т. 1);

Додаток № 1до договору про надання правової допомоги від 05 липня 2021 року (а.с. 153 т. 1);

Акт № 1 приймання передачі наданих послуг від 19 січня 2022 року, згідно якого загальна вартість наданих послуг 5000 грн та квитанцію про оплату вказаної послуги (а.с. 154,155 т. 1);

Представником відповідачем надано заяву про зменшення судових витрат (а.с. 194-195 т. 1).

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, з аналізу положень ч. 3 ст. 142 ЦПК України права вбачається, що у разі задоволення відповідачем вимоги позивача після пред`явлення позову, суд присуджує стягнення понесених останнім судових витрат з відповідача.

Таким чином, оскільки законодавцем передбачено присудження понесених позивачем витрат за рахунок відповідача, а не покладення таких витрат на позивача, то витрати позивача на правову допомогу підлягають відшкодуванню.

Перевіривши подані позивачем докази на підтвердження обсягу виконаних робіт на надання правової допомоги, дослідивши співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), ціною позову у справі, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на оплату послуг адвоката до 3000 грн.

Отже, оскільки рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі за позовними вимогами про стягнення суми боргу за отримані послуги з централізованого опалення у розмірі 5345 (п`ять тисяч триста сорок п`ять) грн. 52 коп., що виникла за період нарахування з лютого 2020 року по квітень 2021 року не оскаржується, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПФ «А-ТЕТ» 3% річних в сумі 83,38 грн., інфляційні втрати в сумі 227,76 грн., судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 124,85 грн., витрати за правову допомогу у розмірі 3000 грн., та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розміріі 3405 грн., а всього 6840,99 грн.

Стосовно додаткового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2023 року, колегія суддів зазначає.

Враховуючи те, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних у сумі 83 грн. 38 коп., інфляційніх збитків у сумі 227 грн. 76 коп. задоволені, а сама заборгованість була погашена відповідачем лише після відкриття провадження у справі, тому суд апеляційної інстанції виходячи з приписів ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про те, що відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватної фірми «А-ТЕТ» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 року в частині позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних у сумі 83 грн. 38 коп., інфляційніх збитків у сумі 227 грн. 76 коп., витрат на професійну правничу допомогу та судового збору - скасувати та в цій частині ухвалити нове про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватної фірми «А-ТЕТ» 3% річних в сумі 83,38 грн., інфляційні втрати в сумі 227,76 грн., судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 124,85 грн., витрати за правову допомогу у розмірі 3000 грн., та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3405 грн., а всього 6840,99 грн.

Додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2023 року - скасувати, у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Рижикова Івана Петровича про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 квітня 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна