МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 473/6890/23
Провадження № 22-ц/812/596/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через представника ОСОБА_2 , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Лузан Л.В. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2023 року позивачка ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ліпатова С.В. звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог представник зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_4 взяли у позивачки за договором позики в борг 5278,00 доларів США в іноземній валюті під 10 відсотків щомісячно від загальної суми, що по курсу НБУ станом па 27.12.2014 складало 528,00 доларів США, та зобов`язувалися повернути їй грошові кошти до 31 грудня 2020 року вже у розмірі 43 294,00 долари США в іноземній валюті по курсу НБУ станом на 31 грудня 2020 року або в національній валюті України по курсу станом на 31 грудня 2020 року.

У вказаний строк відповідачі борг не повернули, на неодноразові прохання ОСОБА_1 про добровільну сплату боргу не відповідали, спілкування уникали. Натомість від відповідача ОСОБА_3 надійшов позов до ОСОБА_6 , третя особа без самостійних вимог Фермерське господарство «Фером» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі. Дану справу № 473/4332/23 прийнято судом до розгляду. Чергове судове засідання призначено на 20.12.2023 року на 09 год. 30 хв.

Відповідно до вищевказаної розписки ОСОБА_3 та її чоловік у разі неповернення ними в строк до 31 грудня 2020 року всієї суми боргу, що становить 43 294,00 долари США в іноземній валюті, зобов`язувалися за кошти (по домовленості сторін) та необхідний для цього строк, здійснити документальне переоформлення двох земельних ділянок на корись громадянки ОСОБА_1 , що на праві приватної власності належить відповідачу: 8,62 га, що розташована па території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення 12 сесії 3 скликання Тімірязєвської сільської Ради народних депутатів від 12 травня 2000 року № 1, державний акт на право власності на землю І-МК № 039713 від 23.02.2001 p., що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 77; ОСОБА_4 - 8,05 га, що розташована на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення 12 сесії 3 скликання Тімірязевської сільської Ради народних депутатів від 12 травня 2000 року, державний акт на право власності на землю І-МК № 039718 від 23.02.2001 p., що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності па землю за № 72.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

При обрахунку відсотків за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Розрахунок відсотків: за період з 27.12.2014 року по 31.12.2020 року розрахунок зроблено в самій розписці:528,00 (щомісячний розмір відсотків) х 72 (кількість місяців) і 5278,00 (сума боргу) 43 294,00 долари США.

За період з 01.01.2021 по 07.12.2023 розмір відсотків буде становити: 528.00 (щомісячний розмір відсотків) х 36 (кількість місяців) 19 008,00 доларів США.

Отже, загальний розмір заборгованості за період з 27.12.2014 року по 07.12.2023 року буде становити 62 302.00 доларів США.

Дана сума в доларах США еквівалентна сумі 2 285 860,38 грн при перерахунку за курсом валют Національного Банку України станом на 07.12.2023.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 62302 доларів США, а також судові витрати.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики залишено без розгляду.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2023 року по цивільній справі №473/6890/23 в вигляді заборони ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження земельної ділянки площею 8,6177 га, яка розташована на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, кадастровий номер :01:000:0012, а також заборони ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження земельної ділянки площею 8,05 га, яка розташована на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, кадастровий номер :01:000:0007.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що представник позивачки адвокат Ліпатов С.В. не з`явився у підготовче засідання, яке було призначено на 14 лютого 2024 року, 13:30 год., та повторно 07 березня 2024 року, 10:30 год. Про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином. Останнім на електронну адресу суду були надіслані клопотання про відкладення розгляду вищевказаної справи (клопотання подані з порушенням правил, встановлених ст.ст. 14, 183 ЦПК України, а саме надіслані на загальну електронну адресу суду, а не через електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі).

За таких обставин, враховуючи положення ч. 1 ст. 44, п. 3 ч. 2 ст. 43, ч.ч. 1,3,6,8 ст. 128, ч.ч. 1,2,5 ст. 223, п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, вирішуючи питання щодо можливості проведення засідання за відсутності представника позивачки та щодо наслідків повторної його неявки, суд першої інстанції дійшов висновку, що його відсутність перешкоджає проведенню підготовчого засідання, з огляду на подані представником відповідачів відзив та клопотання щодо витребування доказів.

За таких обставин суд першої інстанції вважав, що є підстави для залишення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором без розгляду, відповідно до вимог, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, підписаною представником, в якій посилаючись на неправильне витлумачення закону, неправильне вирішення справи, просить скасувати ухвалу суду від 07 березня 2024 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на те, що згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, з тексту ст. 6 Конвенції прямо витікає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, хоча саме поняття «доступ до суду» у цій статті не вживається.

У 1975 році, під час вирішення справи «Golder проти Сполученого Королівств (№ 4451/70, рішення від 21 лютого 1975 року) Європейський суд з прав людини вперше дійшов висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була б безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні за наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ закріпив правило про те, що частина перша статті 6 Конвенції містить у собі невід`ємне право особи на доступ до суду.

Також в апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 зазначає, що 06.03.2024 року ним як представником позивачки було подано клопотання про відкладення розгляду справи № 473/6890/23 через офіційну електронну адресу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. В зазначеному клопотанні повідомлено, що ОСОБА_1 та її представнику добре відомо про день, час та місце розгляду справи. При цьому, просив суд відкласти розгляд справи, призначеної на 10 год. 30 хв. 07.03.2024 року, у зв`язку з раптово виниклими обставинами, обумовленими поїздкою за межі України до іншої держави за гуманітарною допомогою для Збройних Сил України, в зв`язку із вторгненням рф. Тобто відсутність на судовому засіданні, призначеного на 07.03.2024 року о 10 год. 30 хв., була обумовлена наявністю поважної причини, а саме: поїздкою за межі України до іншої держави за гуманітарною допомогою для Збройних Сил України, в зв`язку із вторгненням рф, про що було вказано у клопотанні про відкладення розгляд справи. Також у цьому клопотанні він просив суд першої інстанції не сприймати це клопотання як затягування процесу, а причину його відсутності вважати поважною.

Отже, представник вважає свої дії добросовісними, а причини відсутності на судовому засіданні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 07.03.2024 року о 10 год. 30 хв. по справі №473/6890/23 поважними.

На думку апелянта судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: неправильного витлумаченого закону, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнято неправильно через обмежене тлумачення. А саме, не взято до уваги вказані у його клопотанні про відкладення справи поважні причини відсутності в судовому засіданні, призначеному на 10 год. 30 хв. 07.03.2024 року.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності його та ОСОБА_1 з зазначенням того, що їм добре відомо про час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Переглядаючи рішення в межах доводів апеляційної скарги, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. При цьому учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частини перша, друга, п`ята статті 223 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду (див. постанову Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 756/6049/19).

Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 19 квітня 2021 року у справі № 675/1714/19, від 26 квітня 2021 року у справі № 675/1561/19 тощо.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Тож навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Подібні висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановлення в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21).

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанова Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц).

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

У частині п`ятій статті 223 ЦПК України законодавець встановив особливий порядок наслідок (санкцію) повторної неявки позивача. Ця норма фактично дублює норму, закріплену в пункті 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України необхідно тлумачити в системному зв`язку з іншими положеннями цієї статті та іншими нормами процесуального закону (ЦПК України), які визначають наслідки повторної неявки позивача, який не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а саме частиною п`ятою статті 223 і пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

З огляду на системне тлумачення вказаних норм процесуального закону пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України у контексті частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України не може застосовуватися судом щодо неявки позивача у судове засідання.

Аналіз положень частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дає підстави для висновку, що наслідком повторної неявки позивача в підготовче засідання чи судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 317/3457/15-ц зазначено, що «у пункті 5 прохальної частини позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» наголошувало, що в разі неявки в судове засідання саме відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення. Однак, вказаний пункт позовної заяви не є чітким та не містить інформації щодо клопотання банку про розгляд справи за відсутності його представника, отже, доводи про це в апеляційній та касаційній скаргах представника банку не заслуговують на увагу. Отже, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» без розгляду у зв`язку з його повторною неявкою в судове засідання».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2019 року в справі № 477/2008/16-ц вказано, що «посилання у касаційні скарзі на те, що суди не взяли до уваги наявне у матеріалах справи клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про розгляд справи за його відсутності, колегія суддів відхиляє. У пункті 3 прохальної частини позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що в разі неявки в судове засідання саме відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення. Однак, вказаний пункт позовної заяви не містить інформації щодо клопотання банку про розгляд справи за відсутності його представника, отже, доводи про це в апеляційній та касаційній скаргах представника банку не заслуговують на увагу. Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 317/3457/15-ц (провадження № 61-2526св18)».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29 червня 2023 року № 3200-IX, який введено в дію з 18 жовтня 2023р., пункт 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України викладено в новій редакції, яка передбачає, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Тому при розгляді справи не можна застосовувати правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 759/15271/17 (провадження № 61-14373св19) та від 11.03.2020р. по справі №761/8849/19, як такий, що зроблений без урахування змін до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, які введені в дію з 18 жовтня 2023р.

У справі, що переглядається, постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що представник позивачки адвокат Ліпатов С.В. не з`явився у підготовче засідання, яке було призначено на 14 лютого 2024 року, 13:30 год., та повторно 07 березня 2024 року, 10:30 год., будучи належним чином повідомленим про час та місце їх проведення. Останнім на електронну адресу суду були надіслані клопотання про відкладення розгляду вищевказаної справи, але клопотання подані з порушенням правил, встановлених ст. ст. 14, 183 ЦПК України, а саме надіслані на загальну електронну адресу суду, а не через електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, а також з того, що неявка представника позивача, враховуючи наданий представником відповідачів відзив на позов та клопотання про витребування доказів, перешкоджають розгляду справи.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що ухвалою суду 18 грудня 2023р. було відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 15 січня 2024року (а. с.76).

15 січня 2024 року розгляд справи не відбувся через перебування судді у відпустці (а. с.84). Розгляд справи було перенесено на 14 лютого 2024р., про що представник позивача був повідомлений належним чином (а. с. 85,86).

26 січня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов та клопотання про витребування оригіналу розписки, оскільки ОСОБА_3 , як зазначено в клопотанні, не писала розписки, кошти не отримувала і нею буде ставитися питання про призначення та проведення у справі почеркознавчої експертизи, які були направлені позивачу.

14 лютого 2024р. від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки починаючи з 12 лютого 2024року він хворіє. Проте будь-яких доказів цього суду надано не було. Також в цьому клопотанні ОСОБА_2 повідомив суд, що йому та ОСОБА_1 добре відомо про час і місце розгляду справи, а саме 14 лютого 2024р. о 13-30год. (а. с.98).

Представник відповідачів також просив відкласти розгляд справи через зайнятість у іншому процесу, про що свідчить його заява від 14.02.2024р.(а. с. 100).

Згідно протоколу судового засідання від 14.02.2024р. було задоволено клопотання представників сторін та відкладено підготовче судове засідання на 10-30год. 07 березня 2024р.

Представник позивача був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи 07 березня 2024р. (а. с. 102,103).

06 березня 2024р. від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з раптово виниклими обставинами, обумовленими поїздкою за межі України - до іншої держави за гуманітарною допомогою для ЗСУ, в зв`язку із вторгненням рф. Проте будь-яких доказів цього суду надано не було. Також в цьому клопотанні ОСОБА_2 повідомив суд, що йому та ОСОБА_1 добре відомо про час і місце розгляду справи, а саме 07 березня 2024р. о 10-30год. (а. с.104).

Відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що позивач та його представник були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи як 14 лютого, так 07 березня 2024 року, але до підготовчого судового засідання не з`явилися, при цьому неявка 07 березня 20214р була повторною, та заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. Зазначене перешкоджало розгляду справи у їх відсутність .

Крім того, їх неявка в підготовче засідання з урахуванням завдань підготовчого судового засідання, зазначених в ст.189 ЦПК України та питань, які вирішує суд на цій стадії, зазначених в ст. 197 ЦПК України, з саме необхідності вирішення питань про витребування доказів, які знаходяться у позивача, та призначення експертизи, перешкоджали розгляду справи.

Вибір адвоката, який надаватиме професійну правничу допомогу, зокрема у формі представництва інтересів в суді, є правом особи (позивача), але правом, яке передбачає також настання відповідних юридичних наслідків (як процесуального характеру, так і в матеріально-правовому спорі, переданого на розгляд суду), передовсім для позивача. Для суду наявність представника позивача у судовому процесі має ті самі процесуальні наслідки, що й участь безпосередньо позивача. Слід пам`ятати, що позивач може брати участь одночасно з представником, зокрема й отримувати судові рішення та інші процесуальні документи, проте, участь представника дає суду достатні підстави комунікувати з ним у визначений процесуальним законом спосіб, що, відтак, впливає на реалізацію прав та обов`язків особи, інтереси якої цей представник (адвокат) репрезентує. (постанова Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду ВС від 08 лютого 2024 року у справі №480/8341/22).

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано залишив позов без розгляду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржена ухвала сулу першої інстанції ухвалена без додержання норм процесуального права, так як поважність повторної неявки позивача до підготовчого чи судового засідання, за умови його належного повідомлення про час і місце розгляду справи та не подання заяви про розгляд справи у його відсутність, не має правового значення. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

При цьому залишення позову без розгляду не може вважатись порушенням принципу доступу до правосуддя та права на судовий захист, що передбачено, поряд з процесуальними нормами, ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки ОСОБА_1 не позбавлене права на судовий захист шляхом повторного звернення до суду з позовною заявою, якщо вважає, що її права порушені.

Керуючись ст. ст. 367, 368,374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 25 квітня 2024 року