ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

м. Харків

справа № 639/3425/22

провадження № 22-ц/818/746/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2023 року ухвалене у складі судді Баркової Н.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом в якому просила стягнути з відповідача суму грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави у розмірі 120 000,00 грн, неустойку у розмірі 37 120,00 грн та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 22.02.2022 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір № 03/02, згідно з п. 1.1. якого продавець зобов`язався виготовити, доставити та установити їй комплект корпусних меблів в гардеробну кімнату згідно наданих ескізів. За умовами п. 2.1. договору загальна договірна вартість товару, згідно калькуляції, складає 232 000,00 грн. Відповідно до п. 2.2. договору, після його підписання покупцем вноситься аванс в розмірі 50% від загальної вартості або 116 000,00 грн. Пунктом 3.1. договору передбачено, що продавець зобов`язався виконати умови цього договору після здійснення покупцем передплати згідно договору, але не пізніше 10.05.2022. 22.02.2022 на виконання умов п. 2.2. договору, позивач передала відповідачу готівкою грошові кошти в загальній сумі 120 000,00 грн, що підтверджується розпискою продавця ОСОБА_2 на договорі №03/02 від 22.02.2022 про отримання авансу. Однак, ФОП ОСОБА_2 грубо порушив умови Договору № 03/02 від 22.02.2022 , і станом на 18.10.2022 свого обов`язку з виготовлення, доставки та установленні комплекту корпусних меблів в гардеробну кімнату не виконав. Відповідач не приступив до виконання своїх зобов`язань, позивач вирішила скористатись своїм правом на відмову від договору, що передбачене ч. 2 ст. 849 ЦК України. Так, 18.10.2022 від імені позивача на адресу відповідача засобами поштового зв`язку було направлено письмове повідомлення про розірвання договору № 03/02 від 22.02.2022 з вимогою у 7-денний строк повернути аванс у розмірі 120000 грн та сплатити неустойку за період з 11.05.2022 по 18.10.2022 , тобто за 160 днів прострочення в розмірі 37 120,00 грн(232000,00 грн. х 0.1% / 100% х 160 днів = 37120, 00 грн)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.11.2023 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 120 000 гривень 00 копійок, судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 1 199 гривень 93 копійки та витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 31 655 гривень 00 копійок.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач надала належні та допустимі докази на підтвердження факту не виконання відповідачем умов договору підряду, що є підставою для її односторонньої відмовив від зазначеного договору. Оскільки договірних відносин між сторонами не існує, внесена позивачкою сума авансу зберігається відповідачем без достатньої правової підстави і підлягає поверненню. Також суд зазначив, що обставини, які заважали ФОП ОСОБА_2 приступити до виконання зобов`язання та виконати його в передбачений договором строк, є форс мажорними, що достатніми і належними доказами підтверджено відповідачем, і є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на не обгрунтованість рішення суду просила рішення скасувати та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та зробив висновки, Що не відповідають дійсним обставинам у справі та вимогам закону. 24 лютого 2022 року розпочалося широкомасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України, що стало підставою введення воєнного стану. На території м. Харків велись активні бойові дії, місто піддавалось постійними обстрілам, у зв?язку з чим розпочати виготовлення меблів за Договором в строк не було можливим. Крім того, 23.04.2022 приміщення, де вироблялися меблі Відповідачем, за адресою: АДРЕСА_1 , зазнало руйнувань внаслідок попадання ворожих снарядів. Приміщення було частково пошкоджено, виробляти замовлення в ньому стало неможливо. Апелянт зазначив, що протягом розгляду справи в суді відповідач неодноразово зазначав, що не відмовляється від виконання замовлення за Договором, і як тільки це стане можливим (після відновлення виробничого цеху), розпочне виготовляти замолені Покупцем меблі. Виконання договору не відбулося у строк у зв`язку з форс-мажорними обставинами. Скаржник зазначив, що позивач бажав розірвати договір проте відповідно до пункту 3.5. Договору в разі відмови Покупцем від товару не з вини Продавця, сплачений ним аванс не повертається.

03 січня 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Посилався на те, що судом повно встановлені обставини у справі та ухвалене законне рішення. Доводи апеляційної скарги викладених судом висновків не спростовують.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 22.02.2022 між ФОП ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір № 03/02 (надалі Договір (а.с. 7-9)).

Згідно з п. 1.1. предметом Договору є те, що продавець зобов`язався виготовити, доставити та встановити комплект корпусних меблів в гардеробну кімнату згідно наданих ескізів.

Відповідно до п. 2.1. Договору, загальна вартість товару згідно з калькуляцією, що додається, складає 232 000,00 грн. До вартості не входить ціна ручок.

Згідно з п. 2.2. після підписання Договору покупцем вноситься аванс в розмірі 50% від загальної вартості або 116 000,00 грн. Відповідно до п.2.3 після надання покупцю його виробу в п`ятдесяти відсотковій готовності (фрезеровки, різні панелі) покупець сплачує ще 20 відсотків від вартості договору або 46000 грн. Згідно з п.2.4 залишок суми в розмірі 70000 грн покупець зобов`язується сплатити за фактом монтажу товару на об`єкті за адресою. Також відповідно до п.2.5 Договору продавець проводить доставку товару на об`єкт та його встановлення.

Розділом 3 договору визначена відповідальність сторін.

Так, згідно з п. 3.1. Договору, продавець зобов`язується виконати умови даного договору,, після здійснення передплати згідно договору, але не пізніше 10.05.2022. Відповідно до п. 3.5 договору у разі відмови покупця від товару, не з вини постачальника, внесений ним аванс не повертається.

Пунктом 3.5 Договору визначено, що у разі прострочення постачання з вини продавця, він сплачує покупцю неустойку в розмірі 0,1% від вартості товару за кожен день прострочення, що складає 36,5 % річних.

Договір підписано продавцем і покупцем, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні.

23.02.2022 на виконання умов п. 2.2. Договору, покупець передала продавцю 120 000,00 грн, що підтверджується розпискою продавця ОСОБА_2 на Договорі про отримання авансу в зазначені вище сумі (а.с. 9).

18.10.2022 позивачем ОСОБА_1 на адресу відповідача ФОП ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку було направлено письмове повідомлення про відмову від Договору № 03/02 від 22.02.2022 та про його розірвання в односторонньому порядку з 18.10.2022 з вимогою у 7-денний строк з дня отримання повідомлення повернути їй 120 000,00 грн, а також сплатити ОСОБА_1 неустойку за прострочення виконання зобов`язання в період з 11.05.2022 по 18.10.2022 в розмірі 37 120,00 грн. (а.с.10-12).

Із відповіді на письмове повідомлення вбачається, що відповідач не відмовляється від виконання замовлення за Договором, однак це стане можливим лише після відновлення виробничого цеху, який пошкоджено в результаті обстрілу. Також відповідач повідомив, що переніс дві операції на серці та отримав інвалідність (а.с. 15).

Суду надана копія медичної документації, яка свідчить про знаходження відповідача ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні, перенесені операції на серці, а також копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ №614116 від 14.04.2022 про присвоєння третьої групи інвалідності ОСОБА_2 (а.с.61-65).

Відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування будинку від 17.02.2017 належить житловий будинок літ А-2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.50).

Вказаний будинок пошкоджено внаслідок агресії рф, пошкодження зафіксовані через офіційний портал «Дія», що підтверджується відповідним повідомленням, актом та фототаблицями (а.с.51-59), а також Актом комісійного обстеження від 01.11.2023. Саме за вказаною адресою відповідач здійснював виготовлення меблів, що не спростовано позивачем відповідними доказами.

Згідно повідомлення на офіційному веб-сайті Торгово-промислової палати України, остання підтвердила і засвідчила, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, отже зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с.60).

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 ст. 627 ЦК України вказано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 628 ЦК України).

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Частиною 2 ст. 873 ЦК України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Згідно із п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року, вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов`язання продавців, виготівників, виконавців.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі було укладено договір підряду на виготовлення меблів, проте у встановлений строк відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого позивач була позбавлена можливості використовувати замовлені меблі для своїх потреб.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ст. 1212 ЦК України).

Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже, правовий аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за наявності сукупності умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі ст. 1212 ЦК України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 10.04.2018 року по справі №910/10156/17.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова замовника від договору згідно з ч. 2 ст. 849 ЦК України, є підставою для стягнення суми авансу (сплаченого однією стороною у припиненому зобов`язанні) згідно приписів ст. 1212 ЦК України.

Щодо посилання відповідача на введення в Україні воєнного стану колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом від 28.02.2022 Торгово-промисловою палатою України, на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд зазначає, що факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 є загальновідомим.

Факт настання обставин непереборної сили повинен підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональною Торгово-промисловою палатою.

Сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для невиконання боржником зобов`язання та звільнення від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив форс-мажорних обставин на можливість виконання ним зобов`язання, тобто наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами форс-мажорними обставинами та неможливістю належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом надано належну оцінку наданим відповідачем доказам існування форс-мажорних обставин та зроблено обґрунтований висновок про звільнення його від відповідальності за договором. Оскільки причиною не виконання ним зобов`язання стало повномасштабне військове вторгнення РФ на територію України.

Оскільки відповідач не заперечував факт не виготовлення товару, його доводи про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин п. 5 Договору не заслуговують на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів у справі.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді І.В.Бурлака

Н.П.Пилипчук