РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/22163/21

Провадження № 22-ц/4815/109/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С. О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Андрошулік І.А.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: Рівненська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №23 Рівненської міської ради

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2023 року, ухваленого в складі судді Ковальова І.М., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі № 569/22163/21

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №23 Рівненської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат.

Позов мотивований тим, що з 1988 року працювала у Рівненській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Рівненської міської ради. 11.11.2019 року наказом №261-к від 11.11.2019 року її звільнено з посади вчителя української мови у початкових класах Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №23 Рівненської міської ради на підставі п.4 ст. 40 Кодексу законів України про працю.

Вважає, що вказаний наказ про її звільнення із займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП за прогул без поважної причини є незаконним та підлягає до скасування, оскільки вона будь-якого прогулу не допускала, у вказаний період часу вона перебувала на лікуванні. Зазначає, оспорюваний наказ винесений без достатньої правової підстави, а документи, які вказані, як підстава звільнення, не відповідають дійсності та закону.

Просить суд поновити її на посаді вчителя української мови у початкових класах Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №23 Рівненської міської ради із 11 листопада 2019 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 листопада 2019 року по день винесення судового рішення.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №23 Рівненської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення судових витрат відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Вказує, що суд не врахував та не надав правову оцінку, що у вказаний період часу вона була відсутня на роботі з поважних причин, оскільки перебувала на лікуванні. Зазначає, оспорюваний наказ винесений без достатньої правової підстави, а документи, які вказані, як підстава звільнення, не відповідають дійсності та закону.

Крім того під час звільнення адміністрацією навчального закладу не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, попередню її роботу, а саме наявність у неї заохочень та відсутність будь-яких стягнень.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подано.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що з 12.09.1988 року ОСОБА_1 призначено на посаду вчителя початкових класів середньої школи №23 за переводом з 20.09.1988 року.

Наказом №74-к від 29.08.1997 року переведено вчителя початкових класів ОСОБА_1 на посаду вчителя української мови в початкових класах з 01.09.1997 року.

Наказом директора Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №23 Рівненської міської ради №261-к від 11.11.2019 року звільнено 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 , вчителя української мови у початкових класах Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №23 Рівненської міської ради, з роботи за прогули без поважних причин у період з 01.10. по 04.11.2019 року, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України.

Підстава: доповідно заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 від 05.11.2019 року про відсутність на роботі вчителя української мови в початкових класах ОСОБА_1 з 01.10 по 04.11.2019 ; акти про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 у період з 01.10 по 04.11.2019 року; акт про відмову надати пояснення щодо відсутності на робочому місці; повідомлення профспілкового комітету закладу про надання згоди на звільнення.

Згідно з накладною кур`єрської доставки 27-4454-3846, ОСОБА_1 було отримано копію наказу про звільнення №261-к від 11.11.2019 року та повідомлення про отримання трудової книжки.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП).

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП).

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (див. постанову Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року в справі № 278/1232/18 (провадження № 61-19574св19) вказано, що «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 569/12445/18 (провадження № 61-20112св19) зроблено висновок, що «основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2022 року у справі № 161/2782/20 (провадження № 61-15472св21) зроблено висновок, що «вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року у справі № 569/22159/19 (провадження № 61-19646св21) вказано, що «невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) зроблено правовий висновок про те, що у разі порушення гарантії, встановленої частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Убачається, що з 01.10.2019 року по 04.11.2019 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі, що підтверджується актами від 01.10.2019 р., 02.10.2019 р., 03.10.2109 р., 04.10.2019 р., 07.10.2019 р., 08.10.2019 р., 09.10.2019 р., 10.10.2019 р., 11.10.2019 р., 15.10.2019 р., 16.10.2019 р., 17.10.2019 р., 18.10.2019 р., 21.10.2019 р., 22.10.2019 р., 23.10.2019 р., 24.10.2019 р., 25.10.2019 р., 28.10.2019 р., 29.10.2019 р., 30.10.2019 р., 31.10.2019 р., 01.11.2019 р., 04.11.2019 р., витягами із класних журналів 2-Д, 2-Г, 2-Є класів Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №23 Рівненської міської ради на 2019/2020 навчальний рік.

22.10.2019 року комісією у складі: ОСОБА_3 директора Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №23 Рівненської міської ради, ОСОБА_2 - заступника директора школи з навчально-виховної роботи, ОСОБА_4 голови профспілкового комітету закладу, ОСОБА_5 вчителя трудового навчання складено акт про те, що ними здійснено відвідування вчителя початкових класів ОСОБА_1 за адресою її проживання з метою з`ясування причини відсутності на робочому місці впродовж вересня жовтня поточного року. В акті зазначено, що ОСОБА_1 двері не відчинила, отримати інформацію щодо її відсутності комісія не змогла. Крім членів комісії акт підписано ОСОБА_6 мешканцем квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 мешканкою квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 мешканцем квартири АДРЕСА_3 .

30.10.2019 року комісією у складі: ОСОБА_3 директора Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №23 Рівненської міської ради, ОСОБА_2 - заступника директора школи з навчально-виховної роботи, ОСОБА_9 члена профспілкового комітету закладу складено акт про те, що ними 30 жовтня 2019 року здійснено відвідування вчителя початкових класів ОСОБА_1 за адресою її проживання з метою встановлення причини її відсутності на робочому місці у вересні-жовтні поточного року. Комісією запропоновано надати письмові пояснення щодо її відсутності на робочому місці (у періоди з 16.09. по 19.09 та з 01.10. по 30.10). Термін подання письмового пояснення до 04 листопада 2019 року. З актом ознайомлена ОСОБА_1 , що підтверджується підписом на даному акті.

Таким чином, відповідач як роботодавець вживав заходів, направлених на отримання від позивача пояснень про причини відсутності на робочому місці, зокрема здійснював вихід за місцем проживання ОСОБА_1 з метою отримання пояснень щодо допущених ним порушень трудової дисципліни, а також намагався отримати такі пояснення у телефоному режимі.

ОСОБА_1 не оспорює факт своєї відсутності на роботі з 01.10.2019 року по 04.11.2019 року та стверджує, що була відсутння на робочому місці з поважних причин, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я та перебуванням на лікуванні. Про причини відсутності на роботі роботодавця не повідомляла, довідки/листки з тимчасової непрацездатності не надавала.

Вимоги до документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи передбачено Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13 листопада 2001 року № 455.

Відповідно до вказаного нормативно-правового акта тимчасова непрацездатність працівників засвідчується лише листком непрацездатності в тому числі і електронним.

Самі по собі записи у медичній картці ОСОБА_1 від 02, 03,09,18,25,31 жовтня та 04.11.2019 про звернення до лікаря зі скаргами на стан здоров`я може свідчити лише про відвідування медичного закладу та не є належним доказом тимчасової непрацездатності позивача з 01.10.2019 по 04.11.2019 року.

За таких обставин позивачем не доведено поважні причини відсутності її на робочому місці з 01.10.2019 по 04.11.2019 року, що є підставою для її звільнення відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України.

У наказі про звільнення позивача зазначена правильна підстава звільнення, з якою роботодавець пов`язував таке звільнення.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що роботодавець, звільнивши позивача у зв`язку із прогулом відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, діяв у межах та у відповідності до норм чинного трудового законодавства України, і позивач не довів порушення відповідачем вимог законодавства під час його звільнення.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги проте, що під час звільнення адміністрацією навчального закладу не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, попередню її роботу, а саме наявність у неї заохочень та відсутність будь-яких стягнень, оскільки вказані обставини немають правового значення.

Інші доводи апеляційної скарги позивача були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового обґрунтування не потребують.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 березня 2024 року.

Головуючий суддя : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.