ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/948/21 Головуючий в І інстанції: Третьякова І.В.
Номер провадження: 22-ц/819/31/24 Доповідач: Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О., Приходько Л.А.,

секретар Доброва К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 січня 2022 року, ухваленого у складі судді Третьякової І.В. у справі №654/948/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та соціальної роботи з сім`ями та молоддю виконавчого комітету Голопристанської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим будинком,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви.

ОСОБА_1 , звернувшись 15 квітня 2021 року до Голопристанського районного суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та соціальної роботи з сім`ями та молоддю виконавчого комітету Голопристанської міської ради, зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.01.2004 року.

Вказував, що в зазначеному будинку, крім нього, з 03.06.2015 року зареєстровані ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_4 , 2015 року народження, які жодного дня за місцем реєстрації не проживали, а дозвіл на реєстрацію їх місця проживання він надав з метою оформлення ОСОБА_2 соціальних виплат, пов`язаних із народженням дитини.

З 03.06.2015 року ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_5 свідомо не використовує своє право на проживання за місцем реєстрації, але добровільно знятись з місця реєстрації також не бажає. Реєстрація відповідачів у його будинку створює перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю, в тому числі оформлення субсидії, оскільки її розрахунок здійснюється виходячи з доходу зареєстрованих у будинку осіб, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим будинком з надвірними спорудами, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 січня 2022 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що позивач обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, не довів, оскільки жодного доказу на підтвердження того, що реєстрація ОСОБА_2 та її малолітнього сина в його помешканні створюють йому перешкоди в оформленні субсидії чи іншим чином впливають на умови її отримання в сторону погіршення, суду не надав, що в цілому свідчить про недоведеність вимог ОСОБА_1 .

При цьому, суд також зазначив, що відсутні підстави для визнання малолітньої дитини відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житлом, оскільки малолітня дитини не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її не проживання у спірному житлі не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування житлом. Зважаючи на те, що реєстрація місця проживання дитини нерозривно пов`язана з реєстрацією місця проживання її батьків чи одного з них, суд не вбачав можливості для задоволення вимог стосовно відповідачки ОСОБА_6 , оскільки в такому випадку це призведе до припинення реєстрації матері та дитини за однією адресою, що є неприпустимим.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та зміст наведених у ній вимог.

ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 січня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що висновок суду про відмову у задоволенні його позову є помилковим та таким, що суперечить нормам матеріального права, оскільки відповідачі створюють йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому відповідно до ст.391 ЦК України він має право на судовий захист свого порушеного права власності. Суд першої інстанції не надав належної оцінки дослідженим доказам та обставинам, що мають значення для справи, встановленим під час її розгляду, зокрема, щодо батька дитини та можливості реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_3 за місцем проживання батька, який проживає в с. Нова Збур`ївка та який в липні 2021 року визнав сина шляхом звернення до органів реєстрації актів цивільного стану із відповідною заявою і був зазначений батьком в актовому записі про народження дитини, через що відбулася зміна прізвища дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » та видане повторне свідоцтво про народження сина відповідачки; щодо рідної баби малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_9 , яка є співвласником житлового будинку, розташованого в с. Нова Збур`ївка, та могла б зареєструвати у своєму будинку дочку та онука. А орган опіки та піклування, надавши висновок щодо недоцільності визнання малолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом, не провів належної перевірки зазначених обставин, а тому, на думку скаржника, такий висновок є необґрунтованим та безпідставно врахований судом першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи.

Учасники справи ( ОСОБА_1 , його представник, адвокат Комаренко В.Ю., відповідачка ОСОБА_2 ), остання відома адреса місця проживання (перебування) яких, знаходиться на тимчасово окупованій території, були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. З опублікуванням такого оголошення (22.02.2024 року) учасники справи вважаються повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Третя особа Служба у справах дітей та соціальної роботи з сім`ями та молоддю виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області направили заяву про розгляд справи без участі третьої особи (а.с. 157).

У відповідності до положень ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Обставини справи.

Суд встановив, що позивач набув право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Ноздрачовою В.Д. від 17.01.2004 року та зареєстрованого в реєстрі за № 18. Право власності позивача зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 09.03.2004 року.

Згідно відомостей з реєстру Голопристанської міської територіальної громади в будинку по АДРЕСА_1 , окрім ОСОБА_1 , з 03.06.2015 року зареєстровані також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Голопристанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Скадовському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що прізвище малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було змінено на « ОСОБА_8 ». Дата видачі свідоцтва 23.07.2021 року.

За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Голопристаньскої міської ради від 12.08.2021 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає недоцільним визнання малолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування жилим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Висновок мотивовано тим, що власного житла ОСОБА_11 та її малолітній син не мають, проживають у винайманому житлі. Таким чином, в разі надання дозволу на припинення права користування житловим приміщенням малолітньою дитиною порушуются його права.

Відомостей про батька дитини та його житлово-побутові умови висновок органу опіки та піклування не містить.

Ураховуючи наведене, колегія суддів, діючи в межах доводів апеляційної скарги та перевіряючи фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, витребувала з органу опіки та піклування (Голопристанської міської військової адміністрації Скадовського району Херсонської області) інформацію про житлово-побутові умови батька дитини ОСОБА_12 та можливості реєстрації місця проживання дитини за місцем проживання батька.

Із отриманої відповіді від 15.02.2024 року № 01-07/137 слідує, що запитувану судом інформацію не має можливості надати через тимчасову окупацію російською федерацією території Скадовського району Херсонської області, у тому числі Голопристанську міську територіальну громаду

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося сторонами у справі, відповідачка ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 в будинку позивача з моменту реєстрації не проживають. Реєстрація їх місця проживання за вказаним будинком здійснювалась з метою отримання відповідачкою соціальних виплат при народженні дитини.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим будинком, суд першої інстанції виходив з того, позивач обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, не довів.

Однак, апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, з наступних підстав.

Під час судового розгляду було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , в якому зареєстрував місце проживання відповідачів з метою отримання ОСОБА_2 соціальних виплат, пов`язаних із народженням дитини, що не заперечувалося відповідачкою ОСОБА_2 . Також було встановлено, що відповідачка з моменту реєстрації свого місця проживання за спірним будинком в ньому не проживає.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 не є членами сім`ї власника будинку в розумінні ст. 156 ЖК УРСР, оскільки не проживають разом з ним та не ведуть з ним спільного господарства.

Крім того, між ОСОБА_1 , який є власником будинку, і відповідачкою ОСОБА_2 не існує договірних відносин щодо цього майна.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже зазначена норма матеріального права визначає право вимоги власника про захист порушеного права власності на житловий будинок, квартиру, жилого приміщення від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Визначальним для захисту порушеного права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Херсонський апеляційний суд за встановлених обставин цієї справи, дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , як власник житла, має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Водночас визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком відповідає вимозі пропорційності та переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на те, що відповідачка ніколи не проживала у спірному будинку, не ставиться до нього, як до свого постійного місця проживання, не має з ним достатніх триваючих зв`язків, тоді як позивач, у зв`язку із реєстрацією місця проживання відповідачів у спірному житловому будинку, позбавлений можливості розпоряджатися та користуватися своїм майном на власний розсуд. Таким чином інтереси позивача, як власника житла, переважають інтереси відповідачів, у яких відсутні правові підстави зберігати реєстрацію свого місця проживання в належному позивачу житловому будинку.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Висновок органу опіки та піклування про недоцільність визнання малолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки він є недостатньо обґрунтованим. Так, висновок не містить інформації стосовно батька дитини, на якого законом покладено обов`язок щодо забезпечення дитини житлом.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, і вказане є підставою для скасування рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 січня 2022 року з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 з наведених вище підстав.

Крім того, на підставі положень ч.1, п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 2270,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та соціальної роботи з сім`ями та молоддю виконавчого комітету Голопристанської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим будинком задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим будинком з надвірними спорудами, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2270,00 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуюча Л.В. Базіль

Судді: В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько