Справа № 204/1058/24
Провадження № 2/204/1685/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Карнаух В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту та заборони на відчуження майна, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яку уточнила 12 лютого 2024 року, в якій остаточно просила: зняти арешт та заборону на відчуження на майно, що належить ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 , які було накладено постановою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 9 776,22 грн. на користь АТ «Індустріально-експортний Банк», виданої 19 серпня 2008 року старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області Єлісєєвою М.О.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що 19 серпня 2008 року старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області Єлісєєвою М.О. було видано постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 9 776,22 грн. на користь АТ «Індустріально-експортний Банк». Цією ж постановою накладено арешт та оголошено заборону на відчуження на майно, яке належить позивачу, за адресою АДРЕСА_1 . Борг позивачем було сплачено в добровільному порядку в повному обсязі, у зв`язку з чим 03 жовтня 2008 року старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області Єлісєєвою М.О. було видано постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно з якою встановлено, що згідно заяви стягувача боржником борг сплачено, рішення суду виконано у добровільному порядку, та постановлено: виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення грошової суми у розмірі 9 776,22 грн. з ОСОБА_1 на користь АТ «Індустріально-експортний Банк» - закінчити; постанову від 19 вересня 2008 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 скасувати. Але постанову про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту і заборони на відчуження майна було видано 19 серпня 2008 року, отже старший державний виконавець Єлісєєва М.О. допустила помилку в даті, у зв`язку з чим вказану постанову до теперішнього часу так і не скасовано, що позивач виявила при спробі продати своє майно та отриманні довідки з інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 від Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації». Оскільки борг позивачем сплачено в добровільному порядку в повному обсязі та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2н-516 від 12 лютого 2008 року виконано позивачем у добровільному порядку ще у 2008 році, а відповідне виконавче провадження згідно постанови від 03 жовтня 2008 року закінчено, то наразі відсутні будь-які законні підстави для арешту та заборони на відчуження майна позивача. У зв`язку з викладеним, позивач ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з даним позовом.

28 лютого 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив, в якому зазначено, що Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вимоги ОСОБА_1 не визнає, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження, спецрозділу та архівних виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні до відділу надходило виконавче провадження № 7405912 з примусового виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Індекс Банк» грошової суми у розмірі 9 776,22 грн. Виконавчий документ 13 травня 2008 повернуто стягувачу без прийняття до виконання. В рамках виконавчого провадження арешт на майно не накладався. Окремо звертає увагу, що внесення даних до Автоматизованої системи виконавчого провадження розпочато з 2011 року. Таким чином, можливе виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_1 , в рамках якого був накладений арешт на майно позивача, до Автоматизованої системи виконавчого провадження не вносилось та станом на теперішній час знищене. Виконавчі провадження, які було завершено по 2019 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2021 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Таким чином, можливі виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 знищені. Зняття арешту з майна боржника здійснюється виключно в рамках позовного провадження. Вважає, що Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районі міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) може бути залучений до участі у справі лише в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, а не в якості відповідача, а тому позивач не вірно визначився з колом осіб учасників процесу. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що його права були порушені саме діями Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Також вважає, що ОСОБА_1 пропущений строк для подання даної скарги, адже виконавче провадження перебувало на примусовому виконанні у відділі у 2007 році та боржник знав про це. Повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу. Законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано. Державним виконавцем прийнята постанова про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду, доказів виконання боржником своїх зобов`язань перед стягувачем суду не надано. У зв`язку з викладеним просив суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити та всі витрати по справі покласти на позивача.

У судове засідання позивач не з`явилась, але надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. В судову засіданні 06 березня 2024 року уточнила, що підтримує позовні вимоги саме в частині вимог про скасування арешту майна та заборони на відчуження майна.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у поданому до суду відзиві позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що листом Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 241 від 09 січня 2024 року (а.с. 7-8) на запит Державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Мануйленко А. № 1220/02-14 від 06 грудня 2023 року повідомлено, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 містяться відомості про право спільної власності, що належить в цілому: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 квітня 1997 року, виданого Виробничим об`єднанням «Південний машинобудівний завод» згідно з розпорядженням № 1411-97, зареєстроване КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу № 116п за реєстровим № 49. ОСОБА_3 було надано витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 листопада 2005 року (№9079986, ел.р. № 12692173) для дарування 1/4 частини квартири; відомості щодо переходу права власності до інших осіб станом на 31 грудня 2012 року, відсутні. Додатково повідомлено, що в матеріалах інвентаризаційної справи містяться, зокрема: постанова про відкриття виконавчого провадження від 19 серпня 2008 року, видана державною виконавчою службою в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська з примусового виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року, якою накладено арешт та заборону відчуження на майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає в АДРЕСА_1 ; постановою про закінчення виконавчого провадження від 03 жовтня 2008 року з примусового виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року, скасовано постанову від 19 вересня 2008 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, з наданої Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 серпня 2008 року (а.с. 5), яка надійшла до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 05 вересня 2008 року за вх. 2615, вбачається, що 19 серпня 2008 року старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Єлісєєвою М.О. було відкрито виконавче провадження № 367 від 15 серпня 2008 року з виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 9 776,22 грн. на користь АТ «Індустріально-експортний Банк», який набрав чинності 18 березня 2008 року. Також, вказаною постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Єлісєєвої М.О. від 19 серпня 2008 року з метою забезпечення виконання виконавчого документу накладено арешт та оголошено заборону відчуження на майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі та обсягах, необхідних для стягнення.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту та заборони відчуження на майно боржника ОСОБА_1 , тобто станом на 19 серпня 2008 року, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Єлісєєвої М.О. про закінчення виконавчого провадження від 03 жовтня 2008 року (а.с. 6) виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 9 776,22 грн. на користь АТ «Індустріально-експортний Банк» - закінчено. Постанову від 19 вересня 2008 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 скасовано. У вказаній постанові зазначено, що старшим державним виконавцем встановлено, що згідно заяви стягувача боржником борг сплачено, рішення суду виконано у добровільному порядку, підставою для винесення даної постанови зазначено пункт 8 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, як вбачається вищезазначених постанов старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Єлісєєвої М.О., останньою у постанові від 03 жовтня 2008 року було допущено описку та зазначено скасувати постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 19.09.2008 року, в той час як арешт та заборону відчуження на майно було накладено постановою від 19.08.2008 року.

Отже, арешт та заборона відчуження на майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Єлісєєвої М.О. від 19 серпня 2008 року у виконавчому провадженні з примусового виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, так і не був знятий, у зв`язку з чим у січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про зняття арешту та заборони на відчуження майна.

У зв`язку з цим суд не приймає до уваги та відхиляє наведені у відзиві твердження сторони відповідача про те, що в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, арешт на майно не накладався та виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання, оскільки, як зазначив сам відповідач, виконавчі провадження, які завершені по 2020 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, внесення даних до Автоматизованої системи виконавчого провадження розпочато лише з 2011 року, можливе виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_1 , в рамках якого був накладений арешт на її майно, до Автоматизованої системи виконавчого провадження не вносилось.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

У частинах першій та третій статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Тобто, у контексті зазначених норм процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Стаття 391 ЦК України закріплює право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження; повернення виконавчого документа стягувачу; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, що закріплено у ч. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 03 жовтня 2008 року.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна (стаття 38 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 03 жовтня 2008 року).

Аналогічні положення закріплені також і у Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Так, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вже було зазначено вище, постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Єлісєєвої М.О. від 03 жовтня 2008 року виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, було закінчено на підставі пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а також постановлено скасувати постанову від 19 вересня 2008 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

Так, згідно з пунктом 8 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 03 жовтня 2008 року, виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Але, по закінченню виконавчого провадження, державним виконавцем, хоча і зазначено у постанові про закінчення виконавчого провадження про те, що постанова про арешт майна боржника підлягає скасуванню, однак державним виконавцем було допущено описку у даті постанови, якою накладено арешт та заборону відчуження на майно, у зв`язку з чим до теперішнього часу не скасовано арешт та заборону відчуження на майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , накладені постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Єлісєєвої М.О. від 19.08.2008 року у виконавчому провадженні з примусового виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 9 776,22 грн. на користь АТ «Індустріально-експортний Банк».

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з даною позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) та заборони на відчуження, накладених на майно квартиру АДРЕСА_2 , порушується право позивача як власника майна на розпорядження майном, а тому наявні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зняття арешту та заборони на відчуження майна.

Враховуючи викладене, оскільки позивач ОСОБА_1 в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту та заборони на відчуження майна, захистити своє порушене право не може, з урахуванням того, що виконавче провадження з виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, закінчено та при цьому на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» арешт та заборону відчуження майна до теперішнього часу не скасовано, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування арешту та заборони відчуження на майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , накладених постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Єлісєєвої М.О. від 19 серпня 2008 року у виконавчому провадженні з примусового виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 9 776,22 грн. на користь АТ «Індустріально-експортний Банк», а отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

При цьому, абсолютно безпідставними є всі наведені у позовній заяві посилання відповідача на скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця в порядку статті 447 ЦПК України та всі заперечення відповідача в цій частині, оскільки вказана справа не стосується скарги на дії державного виконавця, а 31 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про зняття арешту та заборони на відчуження майна, в порядку позовного провадження.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 321, 391 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись 2, 3, 4, 19, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту та заборони на відчуження майна задовольнити.

Скасувати арешт та заборону відчуження на майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , накладені постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Єлісєєвої М.О. від 19 серпня 2008 року у виконавчому провадженні з примусового виконання судового наказу № 2н-516, виданого 12 лютого 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 9 776,22 грн. на користь АТ «Індустріально-експортний Банк».

Стягнути з Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 49128, м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка, буд. 108) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез