ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/296/24
У Х В А Л А

"15" квітня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Котвицького В.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання: Овчар В.О.,

боржника (позивача) ОСОБА_1 ,

представника боржника (позивача): ОСОБА_2 ,

стягувача (відповідача) ОСОБА_3 ,

представника стягувача (відповідача) ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні заяву боржника (позивача) ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та встановлення способів участі батька у вихованні дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2024 року звернулись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Заява мотивована тим, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 21.07.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та встановлення способів участі батька у вихованні дітей задоволено частково. Визначено ОСОБА_3 способи участі у вихованні дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді зустрічей кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. в присутності матері ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 зазначає, що в рамках вказаної справи відповідачем зустрічного позову щодо участі у вихованні дітей не заявлялось, проте 06.12.2023 на вимогу ОСОБА_3 , Дарницьким районним судом м. Києва, йому як стягувачу, було видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.07.2022 у справі № 753/20236/21.

На думку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не може бути стягувачем, оскільки він у вказаній справі не заявляв зустрічних позовних вимог, на його користь не ухвалювалось рішення у даній справі, а встановлений для нього графік побачень з дітьми був за позовом ОСОБА_1 . У зв`язку з цим просить суд задовольнити заяву в повному обсязі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги заяви підтримали та просили суд задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник вимог заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не визнали з підстав викладених у письмових запереченнях на вказану заяву, просили суд відмовити у задоволенні зазначеної заяви.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 21.07.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та встановлення способів участі батька у вихованні дітей задоволено частково. Визначено ОСОБА_3 способи участі у вихованні дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді зустрічей кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. в присутності матері ОСОБА_1 .

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч. З ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми від 15.05.2003, ратифікованої Законом України від 20.09.2006 № 166-V, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Відповідно до ст. З, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Отже, у справах про встановлення порядку/графіку побачень з дитиною того з батьків, хто проживає окремо, рішення ухвалюються в першу чергу в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 2 сг. 15 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.07.2022 визначено ОСОБА_3 способи участі у вихованні дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді зустрічей кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. в присутності матері ОСОБА_1 .

Таким чином, забезпечення побачень ОСОБА_3 з дітьми рішенням суду покладено на ОСОБА_1 , а відповідно за виконавчим документом саме ОСОБА_3 є стягувачем, а ОСОБА_1 - боржником.

Згідно з частинами першою, другою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ виконання.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.01.2023 у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

До того ж, виконавчий лист було видано на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, і виконавчий лист відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням. У даній справі судом не встановлено будь - яких порушень прав та інтересів боржника.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

А отже заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягають виконанню необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 5-13, 432 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні заяви боржника (позивача) ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та встановлення способів участі батька у вихованні дітей.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Л.Котвицький