Справа № 570/6664/23
Номер провадження 2/570/376/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2024 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

представника позивачки - ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Вітошко Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

27.12.2023 р. позивачка ОСОБА_3 звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 та просить змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Біловодського районного суду Луганської області від 16.12.205 р. на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в частці від заробітку (доходу) батька з 1/6 на 1/3, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову вказує, що вона та відповідач мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом із нею і перебуває на її утриманні.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 16.12.205 р. з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.09.2015 р. і до повноліття дитини.

Добровільно відповідач не виконував рішення суду, тому вона пред`явила виконавчий лист про стягнення аліментів до примусового виконання.

Розмір аліментів, визначений вказаним рішенням суду, значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Вказаних коштів недостатньо для матеріального утримання їхнього сина, що становить її у скрутне матеріальне становище.

Малолітній син навчається у школі, потребує матеріальних коштів, збільшуються потреби у навчанні, розвитку, продукти харчування.

Відповідач залишив без належної батьківської уваги, ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні їхньої дитини. Він тривалий час не погашав заборгованість по аліментах. Відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги не надає.

Між сторонами не досягнуто згоди з приводу обов`язку утримувати неповнолітньої дитини, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, що підтверджує Інформація з ДРРПНМ та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №360009612, матір звернулася до суду із вказаним позовом.

Відповідачем сплачено заборгованість по аліментах у розмірі 74956,94 грн., що свідчить про можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в більшому розмірі. Відповідач має достатньо високу заробітну плату.

Ухвалою суду від 19.01.2024 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників.

У відзиві вх. 4158 від 08.03.2024 р. відповідач ОСОБА_2 заперечує проти позову, просить відмовити у його задоволенні.

Під час виконання обов`язків військової служби по захисту Батьківщини внаслідок агресії російської федерації 26.12.2022 р. він отримав мінну-вибухову травму, вогнепальний багатоуламковий перелом правої п`яткової кістки та кісток переднього відділу стопи з масивним дефектом м`яких тканин, внаслідок чого було і здійснено ампутацію правої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини гомілки та реампутацію правої нижньої кінцівки у вигляді ампутаційної кукси правої гомілки на рівні середньої третини з постійним фантомним болем.

Після отримання вказаного поранення його було тричі прооперовано, планується четверта операція.

На даний час він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини навіть у тому розмірі, який визначений раніше рішенням суду, оскільки в нього взагалі доходів немає, лише в майбутньому матиме пенсію по інвалідності, у разі присвоєння групи інвалідності.

За наявності такої хвороби він потребує постійного лікування. На придбання ліків витрачає багато коштів, які йому дають рідні.

На його утриманні до отримання поранення перебували батьки, які отримують мінімальну пенсію. Батько ОСОБА_5 перебуває також у тяжкому стані, оскільки має онкологічне захворювання та потребує постійного дороговартісного лікування, що підтверджується випискою №7013/927 з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення.

Крім двох земельних ділянок, він цінностей та банківських вкладів не має. Йому прикро, але він опинився у такій складній ситуації, що сам потребує догляду та утримання. Він зараз жодної матеріальної допомоги не отримує, чекає на призначення пенсії по інвалідності.

Позивачка працює на АЗК «ОККО» в м. Рівне та отримує заробітну плату, також отримує допомогу на себе та дитину від держави як внутрішньо-переміщена особа.

У відповіді на відзив вх. 4696 від 18.03.2024 р. позивачка серед іншого, вказує, що лікування відповідача відбувається за рахунок держави.

У запереченнях на відповідь на відзив вх. 5002 від 21.03.2024 р. відповідач вказує, що транспортний засіб марки Audi A4, 1995 року випуску вартістю 30 000 грн. необхідний для пересування у зв`язку з втратою на війні правої ноги. 02.03.2024 р. його звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку та в подальшому виключено 03.03.2024 р. з військового обліку, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 . Він перевіз позивачку та дитину до себе, де вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . З березня 2022 року по березень 2023 р. вони проживали в нього та його батьків і перебували на їхньому утриманні. Після отримання поранення до вересня 2023 р. відповідач перебував на лікуванні у різних медичних закладах, тому відсутні підстави вважати, що він не брав участь у вихованні дитини і поставив власні інтереси вище інтересів дитини в силу обставин, які відбулися з ним. Вказує, що також має обов`язок утримувати та піклуватися про своїх непрацездатних батьків, оскільйого його онкохворий батько дійсно потребує цього. Наміру скористатися своїм правом та звернутися до суду про зменшення розміру аліментів у нього не було.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала та пояснила, що у відповідача матеріальний стан покращився, а у позивачки навпаки - погіршився. Позивачка працездатна, працює оператором на автозаправній станції, вона не повідомила про свої доходи. У квітні 2022 р. позивачка переїхала із сином проживати в с. Карпилівка, де вони проживали разом із матір`ю відповідача та відповідачем. З липня 2022 р. вона влаштувалася на роботу, зараз орендує квартиру в м. Рівне, де проживає разом із сином. Позивачка отримує від держави як внутрішньо-переміщена особа 5000 грн. Вказує, що не ставить під сумнів обставину щодо звільнення відповідача з військової служби, однак заходів щодо з`ясування обставини де на даний час перебуває виконавчий лист нею не здійснюється. Також їй не відомо про наявність/відсутність заборгованості по аліментах. Пояснює, що не має можливості надати суду для огляду договір оренди квартири в м. Рівне, де вони із сином проживать.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали відзив. Пояснюють, що з 24.02.2022 р. відповідач мобілізований. Після отримання травми на війні у грудні 2022 р. переніс кілька операцій, з того часу перебуває на лікуванні та реабілітації. 03.03.2024 р. відповідач звільнений з військової служби, знятий з військового обліку. Відповідач в силу ст.202 СК України також зобов`язаний утримувати своїх батьків. Пояснює, що у майбутньому, можливо, його пенсія буде складати 20 000 грн. Відповідно його матеріальний стан на даний час погіршився, він не отримує доходів. Пояснює, що борг за аліментами утворився під час перебування його на війні під час несення військової служби в ЗСУ на Сході України, «на нулі». Наголошує, що він ніколи не ухилявся від свого обов`язку щодо утримання сина, вчасно сплачував аліменти, та просто додатково давав гроші на потреби сину. Він не може нести відповідальність за несвоєчасне направлення виконавчого листа до відповідної військової частини з попереднього місця роботи, де можливо за ним залишилося робоче місце, це йому не відомо, у зв`язку з тим, що мобілізувався на початку війни. Він особисто перевіз позивачку разом з дитиною зі Сходу України в с.Карпилівку до себе додому, забезпечив усім необхідним, надавав фінансову підтримку, де вони проживали разом до березня 2023 р. Пояснює, що він не знав про заборгованість по аліментах, а відразу сплатив з коштів отриманих «на нулі», та друзі позичили, коли отримав постанову по пошті він державного виконавця. Пояснює, що він придбав за 30 000 грн. легковий автомобіль, якому вже більше 30 років, у чому йому також допомоги побратими з війни задля можливості пересуватися, він не є для нього предметом розкоші. З 18.04.2024 р. МСЕК йому надано ІІ групу інвалідності довічно. Він сам потребує на даний час матеріальної допомоги, оскільки готується до наступної операції та довгий час перебуває на реабілітації після отриманої травми.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, показання свідка ОСОБА_6 , оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Сторони по справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 16.12.2015 р. (провадження №2/408/1482/15) стягуються із ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.09.2015 р. і до повноліття дитини.

На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист, що сторонами не оспорюється.

05.03.2016 р. відповідачем набуто у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1366 га та 22.08.2018 р. - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1 га.

Як убачається із свідоцтва про хворобу №439 від 13.11.2023 р., 26.12.2022 р. відповідач під час виконання обов`язків військової служби по захисту Батьківщини внаслідок агресії російської федерації отримав мінно-вибухову травму, вогнепальний багатоуламковий перелом правої п`яткової кістки та кісток переднього відділу стопи з масивним дефектом м`яких тканин. Перебував на обстеженні і лікуванні у Дніпропетровській ОКЛ з 26.12 по 30.12.22, у Київській МЛ4 з 31.12 по 23.01.23, у ВМКЦ ЗР з 23.01 по 09.02.23 в в/ч Львівська ОЛВЛ з 09.02 по 22.09.23, у в/ч НОМЕР_3 з 08.11.23 р. історія хвороби №3458. На підставі 78а, 63 а, графи ІІ Розкладу хвороб: непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Як убачається з виписного епікризу №3458, 30.01.2023 р., реампутація правої нижньої кінцівки на рівні передньої третини гомілки.

У березні 2023 р. відповідач ОСОБА_2 набув у власність т/з Audi ВК 7618ІС, 1995 року виробництва, на який 27.07.2023 р. постановою державного виконавця ВДВС у місті Рівному ЗМУ МЮ Смалюк Ю.О. у ВП №50886671, виконавчий лист №2/408/1482/15 про стягнення аліментів, оголошено розшук майно боржника ОСОБА_2 : т/з Audi ВК 7618ІС, 1995 року виробництва; встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів за вказаним виконавчим листом.

Як убачається з платіжної інструкції №60276 від 22.08.2023 р., відповідачем ОСОБА_2 сплачено 74 956,94 грн. на користь ОСОБА_3 , призначення платежу №2/408/1482/15.

06.10.2023 р. постановою державного виконавця ВДВС у місті Рівному ЗМУ МЮ Смалюк Ю.О. у ВП №50886671, виконавчий лист №2/408/1482/15 про стягнення аліментів, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у в/ч НОМЕР_4 .

Як убачається з довідок №5612- та 5612- від 24.05.2023 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивачка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 з 24.05.2024 р., фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Як пояснила представник позивачки в судовому засіданні, 04.12.2023 р. позивачкою отримано заборгованість по аліментах за виконавчим листом на утримання малолітнього сина у розмірі 56236,05 грн.

Як убачається з довідок військово-лікарської комісії А1446, було проведено медичні огляди відповідача 14.11.2023 р., 13.12.2023 р., 10.01.2024 р., 09.02.2024 р, та встановлено потребу відпустки для лікування після поранення кожного разу на 30 календарних днів.

12.02.2024 р. позивачкою отримано аліменти за виконавчим листом на утримання малолітнього сина у розмірі 3850,12 грн.; 22.02.2024 р. 15840,28 грн.; 11.03.2024 р. 15467,56 грн.

Суд виходить з того, що стороною позивача не надано суду доказів щодо зміни її матеріального стану чи поліпшення такого стану відповідача або про зміну їх сімейного стану.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIIIчастину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Отже зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

З матеріалів справи та пояснень учасників справи вбачається, що сторони у новому шлюбі не перебувають, сторони є батьками лише неповнолітнього сина ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_6 (мати відповідача) в судовому засіданні пояснила, що зі слів позивачки їй відомо, що остання отримує заробітну плату у розмірі близько 17 000 грн. Пояснює, що відповідач ніколи не ухилявся від сплати аліментів на свого сина. Її син ОСОБА_2 після початку війни перевіз їх із сином зі Сходу України до них додому, де вони проживали разом, а вони із чоловіком (батьком відповідача) ОСОБА_5 фактично забезпечили колишній невістці з онуком проживання, утримували їх. Відповідач був на війні, їм помилково повідомили, що він загинув. Однак після повернення додому відповідача ОСОБА_2 з лікування після перенесення ним чотирьох операцій, який отримав поранення на війні, позивачка разом із дитиною змінили місце проживання.

Позивачка посилається на покращення матеріального стану відповідача, оскільки він має змогу сплатити єдиним платежем заборгованість по аліментах та має у власності дві земельні ділянки, набуті у 2016 та 2018 роках, отримує великі доходи у зв`язку з перебуванням на військовій службі, набув у власність автомобіль, однак жодних доказів як про свої так і про доходи відповідача до суду не подає, так само і не просить суд витребувати такі докази.

За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів за відсутністю належних доказів для цього. При цьому, судом взято до уваги не тільки доводи відповідача та надані ним докази, а також надані доводи та докази позивачки, якою не надано достатніх доказів на підтвердження покращення матеріального стану відповідача, а також доказів погіршення її матеріального стану визначених статтею 192 СК України для збільшення встановленого розміру аліментів.

Поставивши перед судом питання про збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 СК України.

При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову.

Зокрема, позивачка не довела, що відповідач отримує дохід, який значно покращив його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі, заявленому позивачкою. Також позивачка не надала доказів, що свідчать про погіршення її матеріального стану та/або погіршення здоров`я.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються 2) у разі відмови в позові - на позивача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнена.

Відповідач відповідно до п.п.9, 13 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнений.

Отже, судовий збір, підлягає компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Біловодського районного суду Луганської області від 16.12.2015 р. на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в частці від заробітку (доходу) батька з 1/6 на 1/3, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття - відмовити. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 24.04.2024 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.