провадження № 22-ц/824/5873/2024 суддя-доповідач у суді ІІ Інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача кошти страхового відшкодування в розмірі 19 505 грн. 37 коп., з яких: 15 359 грн. 65 грн. - невиплачена частина страхового відшкодування, 540 грн. 72 коп. - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання; 3 605 грн. - витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 грудня 2020 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Ford», модель «Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Академіка Щусєва біля будинку № 18/14 в місті Києві, на регульованому перехресті з вулицею Академіка Грекова, під час повороту праворуч, не дав дорогу транспортному засобу марки «Ford», модель «КА», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.3. «б», 16.6. Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. 12 лютого 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант». 22 грудня 2020 року позивач повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду. Цього ж дня, аварійний комісар ТДВ СК «Альфа-Гарант» провів огляд пошкодженого транспортного засобу марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , та склав протокол огляду транспортного засобу, в якому зафіксував характеристики та кількість пошкоджень, з наведеним у протоколі позивач погодився та підписав його. Крім того, 29 грудня 2020 року позивач звернувся до ТОВ «Віді-Край Моторз» (офіційний дилер автомобілів марки «Ford» в Україні) з метою визначення суми заподіяної шкоди його автомобілю, при цьому, ТОВ «Віді-Край Моторз» здійснювало нарахування, керуючись протоколом огляду транспортного засобу, який було складено аварійним комісаром ТДВ СК «Альфа-Гарант», сума завданої шкоди склала 114 220,85 грн., у тому числі ПДВ - 19 036,81 грн. Однак, ТДВ СК «Альфа-Гарант», отримавши вищезазначений рахунок, із оцінкою завданої шкоди не погодилося. Також, позивач звернувся до судового експерта та 30 грудня 2020 року було складено Висновок експерта № 30/12-02 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Ford», модель «КА», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП від 18 грудня 2020 року, станом на 30 грудня 2020 року, без врахування ПДВ, становила 96 595,81 грн., в тому числі і втрата товарної вартості - 14 333,57 грн. Проте, відповідач з цими розрахунками також не погодився. 07 квітня 2021 року позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією, в якій пропонував добровільно сплатити страхове відшкодування, пеню та витрати на проведення експертних досліджень в загальній сумі 86 365,32 грн. В цей же день, відповідач, без попереднього погодження суми страхового відшкодування із позивачем, перерахував на його особистий рахунок страхове відшкодування в сумі 66 902,59 грн., що є на 15 359,65 грн. менше, ніж пораховано автотоварознавчим експертом та на 47 318,26 грн. менше, ніж пораховано на СТО офіційного дилера автомобілів марки «Ford». Позивач вважає, що такі дії відповідача суперечать вимогам чинного законодавства та грубо порушують його майнові права, оскільки розмір страхової виплати обґрунтовується Висновком експерта № 30/12-02 від 30 грудня 2020 року, що складає 82 262,24 грн., та, враховуючи часткову виплату, станом на день подачі позову, борг в частині виплати страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» складає 15 359,65 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТДВ СК «Альфа-Гарант» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано норми матеріального права, а саме ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до якої, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Матеріали справи не містять доказів щодо здійснення відновлювального ремонту та відповідно його оплати позивачем. Оскаржуване рішення суду було ухвалено судом на підставі експертизи, що була проведена та призначена відповідно до ухвали суду, однак, поза увагою залишився факт включення судовим експертом податку на додану вартість у суму відновлювального ремонту. Крім того, обсяг відповідальності страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обмежений нормами закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження ТОВ «Партнер-Консалт» № ЦВ/20/8811-3135789,19781 від 22 березня 2021 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку завданого власнику «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 , складає 78 629,99 грн. в тому числі ПДВ 11 727,40 грн. 07 квітня 2021 року Товариством, згідно ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було складено та затверджено розрахунок страхового відшкодування і страховий акт та виплачено страхове відшкодування в розмірі 66 902,59 грн. на рахунок вказаний ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням № 16159 від 07 квітня 2021 року. Товариство не порушило жодних вимог чинного законодавства. В рішенні суду відсутні докази, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» було порушено якісь норми чинного законодавства. Чинне законодавство саме на страховика покладає обов`язок з визначення розміру завданої шкоди в результаті настання ДТП та за заявою потерпілої особи. Позивачем не надано акту виконаних робіт, платіжного доручення щодо оплати ремонтних послуг або квитанції чи касового чеку. Тобто, позивач не надав доказів того, що ним здійснено відновлювальний ремонт свого транспортного засобу та його вартості, а тому є всі підстави для вирахування суми ПДВ. Наданий позивачем висновок експерта, яким вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням експлуатаційного зносу запчастин, які підлягають заміні складає 82 262,24 грн., за вирахуванням ВТВ, не спростовує звіту страхової компанії, а лише містить інші суми матеріальної шкоди. При цьому, позивач не надав суду висновок експерта щодо встановлення суми матеріального збитку при наявності двох звітів з різними висновками. Отже, наданий позивачем висновок не може бути належним та допустимим доказом по справі. До того ж, позивач повинен довести суду, що коштів сплачених страховиком, з врахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, йому дійсно не вистачило для ремонту пошкодженого автомобіля. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог до страховика. Крім того, відсутні підстави для стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» витрат за проведення експертного висновку на замовлення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач порушив його майнові права, не здійснивши у відповідний термін адекватних розрахунків заподіяної шкоди, а також, після пред`явлення розрахунку незалежним експертом, здійснено виплату страхового відшкодування частково. Проаналізувавши текст апеляційної скарги, вбачається, що апелянт в котрий раз ігнорує зауваження щодо порушенням ним строків, а також обходить тему погодження суми страхового відшкодування між ним та позивачем. Зважаючи на значні порушення при складанні апелянтом висновку, вбачається штучне заниження розміру матеріального відшкодування, що фінансово вигідно ТДВ СК «Альфа-гарант», проте недостатньо для відновлення пошкодження транспортного засобу марки «Ford», модель «Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 . Апелянт жодним чином не відреагував на вказані експертом зауваження і недоліки, не спростував їх, не здійснив перерахунок суми страхового відшкодування з врахуванням всіх деталей та іншого міста, в якому має відновлюватися авто. Крім того, апелянт в своїй апеляційній скарзі постійно наполягає на тому, що позивачем, під час розгляду справи в суді першої інстанції, не було заявлено клопотання щодо призначення та проведення експертизи саме в судовому порядку. Проте, ч. 2 ст. 102 ЦПК України, передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали про призначення експертизи. Таким чином, на замовлення позивача було проведено дослідження та підготовлено висновок експерта (особи, яка має ліцензію на проведення відповідних робіт та несе кримінальну відповідальність в разі зазначення неправдивих відомосте у своєму висновку) №30/12-02 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 30 грудня 2020 року. Зазначений висновок апелянтом не оскаржувався та не спростовувався. Крім цього, апелянт навіть не скористався своїм правом, зробити заяву про виклик експерта для надання усних пояснень щодо його висновку (ч. 5 ст. 102 ЦПК України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 18 грудня 2020 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), керуючи транспортним засобом марки «Ford», модель «Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Академіка Щусєва біля будинку № 18/14 в місті Києві, на регульованому перехресті з вулицею Академіка Грекова, під час повороту праворуч, не дав дорогу транспортному засобу марки «Ford», модель «КА», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. п. 2.3. «б», 16.6. Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно зі ст. 124 КУпАП.

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року у справі № 761/1993/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант».

На підставі ст. 33 Закону, 22 грудня 2020 року позивач надіслав відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Цього ж дня, аварійний комісар ТДВ СК «Альфа-Гарант» провів огляд пошкодженого транспортного засобу марки «Ford», модель «КА», д.н.з. НОМЕР_2 , та склав Протокол огляду транспортного засобу, в якому зафіксував характеристики та кількість пошкоджень, з яким позивач погодився та підписав його.

29 грудня 2020 року позивач, з метою визначення суми заподіяної шкоди його автомобілю, звернувся до офіційного дилеру автомобілів марки «Ford» в Україні ТОВ «Віді-Край Моторз» та надав протокол огляду транспортного засобу, який було складено аварійним комісаром ТДВ СК «Альфа-Гарант» від 22 грудня 2020 року.

Відповідно до рахунку № КМдС-0028182 від 29 грудня 2020 року сума завданої шкоди складає 114220,85 грн., у тому числі ПДВ 19036,81 грн.

Однак, ТДВ СК «Альфа-Гарант», отримавши зазначений рахунок, із оцінкою завданої шкоди не погодилося.

Позивач звернувся до судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз ОСОБА_4 , яким 30 грудня 2020 року було складено висновок № 30/12-02 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження (в якому враховувалися дані протоколу огляду транспортного засобу), відповідно до якого: «Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Ford», модель «КА», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП від 18 грудня 2020 року, станом на 30 грудня 2020 року, без врахування ПДВ, становить: 96 595,81 грн., в тому числі і втрата товарної вартості - 14 333, 57 грн., з якими ТДВ СК «Альфа-Гарант» не погодилося.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № ЦВ/20/8811-3135789,19781 від 22 березня 2021 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику майна Ford КА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2019 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, складає 78 629,99 грн, в тому числі 11 727,40 грн ПДВ на вартість матеріалів та складових. Тобто, сума, що підлягає виплаті позивачу, склала 66 902,59 грн., що на 15 359,65 грн. менша за суму, встановлену судовим експертом 30 грудня 2020 року.

07 квітня 2021 року позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією, що отримана відповідачем 12 квітня 2021 року за вх. № 078/21, в якій пропонував добровільно сплати страхове відшкодування, пеню та витрати на проведення експертних досліджень в загальній сумі 86 365,32 грн.

Цього ж дня, відповідач перерахував на особистий рахунок позивача страхове відшкодування в сумі 66 902,59 грн., яка є на 15 359,65 грн. меншою, ніж пораховано автотоварознавчим експертом та на 47 318,26 грн. меншою, ніж пораховано на СТО офіційного дилера автомобілів марки «Ford».

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушення суб`єктивного права стало підставою для звернення позивача до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цього, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, при цьому, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Частина 1 ст. 22 Закону передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

За змістом ст. 29, п. 32.7 ст. 32 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність законом покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і зазначеним відновлювальним ремонтом згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Відповідні роз`яснення містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як зазначив Верховний Суд від 05 вересня 2019 року в постанові у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином. цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказано, що згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Враховуючи зазначене та виходячи із встановлених обставин справи, умов чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення відповідача щодо виплати страхового відшкодування в сумі 66 902,59 грн., є необґрунтованим, суперечить страховому законодавству, свідчить про порушення його умов та вимог, відповідачем порушено порядок визначення вартості матеріального відшкодування.

Судом встановлено, що позивач, не погоджуючись з розміром страхового відшкодування, визначеним страховою компанією, звернувся до судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз ОСОБА_4 , яким 30 грудня 2020 року було складено Висновок експерта № 30/12-02 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження (в якому враховувалися дані Протоколу огляду транспортного засобу), відповідно до якого: «Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Ford», модель «КА», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП від 18 грудня 2020 року, станом на 30 грудня 2020 року, без врахування ПДВ, становить: 96 595,81 грн., в тому числі і втрата товарної вартості - 14 333,57 грн.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № ЦВ/20/8811-3135789,19781 від 22 березня 2021 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику майна Ford КА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2019 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, складає 78 629,99 грн., в тому числі 11 727,40 грн. ПДВ на вартість матеріалів та складових. Тобто, сума, що підлягає виплаті позивачу, склала 66 902,59 грн., що на 15 359,65 грн. менше за суму, встановлену судовим експертом 30 грудня 2020 року.

13 лютого 2023 року у відповідь на адвокатський запит судовий експерт Власов А.Ю. надав відповідь, з якої вбачається наступне:

1. «Оцінювач ОСОБА_3 не врахував, що автомобіль буде відновлюватись в м. Києві, про що свідчить наданий від власника Рахунок № НОМЕР_4 від 29.12.2020 ТОВ «ВІДІ-КРАЙ МОТОРЗ». Тому, різниця між вартістю нормо-години оцінювача, який врахував, що автомобіль зареєстрований у Вінницькій області та позначив її як 252,00 грн., при цьому, у позивача вартість нормо години за роботу прийнята, враховуючи вищевказане, по Київський області, тобто, 360,00 грн.

2. Не враховані запчастини, які потребують заміни відповідно до умов заводу виробника, а саме: деталі кріплення та пластикові деталі, які мають тріщини пластику та інші пошкодження (позиції Ремонтної Калькуляції №30/12-02: 0357,0566, 0584, 1000.3).

З наданих суду висновку товарознавчого дослідження та висновку судового експерта вбачається, що при складанні висновку автотоварознавчого дослідження № ЦВ/20/8811-3135789,19781 від 22 березня 2021 року, оцінювачем невірно обраний регіон відновлення ТЗ та не враховані позиції деталей, які підлягають заміні повністю або їх складові, що вплинуло на визначення розміру матеріальної шкоди.

При цьому, відповідач зазначеного не спростував, не надав суду доказів, що пластикові деталі, які вказані судовим експертом, як такі, що підлягають заміні, насправді не були пошкоджені і можуть бути використані для подальшої експлуатації.

Зазначаючи вартість нормогодини для Вінницької області, оцінювач послався на те, що пошкоджений автомобіль зареєстрований у Вінницькій області.

В даному випадку, відповідач не звернув уваги, що реєстрація автомобіля на території Вінницької області ніяким чином не засвідчує обов`язку власника транспортного засобу ремонтувати автомобіль за місцем його реєстрації. Вказуючи на обґрнутованість висновку оцінювача в цій частині, відповідач не звернув уваги, що позивач фактично проживає в Києві, ДТП, її оформлення, звернення до експертів та до СТО також відбувалось в Києві.

Зазначене дає підстави суду дійти висновку, що потерпілий має право ремонтувати свій автомобіль в тому місці, де фактично проживає, а страховик не має права розраховувати вартість ремонтних робіт, виходячи з вартості нормогодин роботи, які встановлені для місцевості, де зареєстрований автомобіль, тільки тому, що така вартість дешевша за вартість нормогодини в м. Києві.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності про визначені суми відшкодування збитку, спричиненого позивачу, керуватись висновком, проведеним на замовлення позивача, а не страхової компанії.

Згідно ч. 36.1 ст. 36 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно ст. 36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції також дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені, яка згідно розрахунку позивача у період з 22 березня 2021 року по 16 квітня 2021 року складає 540 грн. 72 коп.

Доводи апеляційної скарги в частині, що позивач повинен довести суду, що коштів сплачених страховиком, з врахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, йому дійсно не вистачило для ремонту пошкодженого автомобіля, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки, враховуючи дату випуску автомобіля позивача, як дослідження, на яке посилається відповідач, так і висновок експерта, на який посилається позивач, зроблені без врахування зносу транспортного засобу.

Отже, висновки суду по суті позовних вимог, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За умовами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. та 908 грн. судового збору. Такі витрати позивачем обґрунтовані та підтверджені належними та допустимим доказами та обґрунтовано стягнуті судом першої інстанції з відповідача на користь позивача.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо необґрунтованості понесених позивачем витрат, а, відтак, апеляційним судом рішення в зазначеній частині не переглядається.

Крім того, під час розгляду справи позивачем були понесені витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи в сумі 3605 грн, з яких: 855 грн. - сплачені за проведення розрахунків суми завданої шкоди ТОВ «Віді-Край Моторз» 29 грудня 2020 року, що підтверджено квитанцією ПАТ «Укргазбанк» № 53505495 від 28 грудня 2020 року та 2 750 грн. - сплачені за проведення автотоварознавчого дослідження судовим експертом Власовим А.Ю. 30 грудня 2020 року, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера від 04 квітня 2021 року.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на суму 2 750 грн. - сплачених за проведення автотоварознавчого дослідження судовим експертом Власовим А.Ю. 30 грудня 2020 року, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера від 04 квітня 2021 року.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на суму 855 грн. - сплачених за проведення розрахунків суми завданої шкоди ТОВ «Віді-Край Моторз» від 29 грудня 2020 року, що підтверджено квитанцією ПАТ «Укргазбанк» № 53505495 від 28 грудня 2020 року.

Наданий позивачем рахунок ТОВ «Віді-Край Моторз» від 29 грудня 2020 року не є висновком експерта чи дослідженням про визначення розміру матеріального збитку. Рахунок ТОВ «Віді-Край Моторз» є пропозицією ціни, за яку вказане товариство погоджується здійснити ремонт транспортного засобу. Отже, такий розрахунок не є витратами на проведення експертизи чи дослідження спеціаліста і не був необхідним для визначення вартості спричиненого позивачу матеріального збитку. Відтак, такі витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції в частині розподілу витрат, пов`язаних із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняття нового судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року в частині розподілу витрат, пов`язаних із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи скасувати та ухвалити в цій частині постанову.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», місце знаходження: бул. Лесі Українки, 26, м. Київ, ідентифікаційний код - 32382598, на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 , витрати на проведення експертизи у розмірі 2 750 (дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень.

У задоволенні вимог щодо стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрат за проведення розрахунків суми завданої шкоди Товариством з обмеженою відповідальністю «Віді-Край Моторз» 29 грудня 2020 року у розмірі 855 (вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень відмовити.

В іншій частинірішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.