ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

учасники справи:

представник відповідача Носанчікова адвокат Хрустовська О.П.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Савченко Л.І., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариства з обмежено відповідальністю «ОЛЕВІБ», треті особи: приватний нотаріус Харківського МНО Салига Н.А., приватний нотаріус Харківського МНО Іванова О.С. про визнання правочинів недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмети іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

04 серпня2015 року ОСОБА_7 , яка діяла в інтересах ОСОБА_8 , звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмети іпотеки, в якому просила суд: - стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 неповернуту частину позичених коштів, збільшену на 3% річних, процентів за користування позикою в сумі еквівалентній 45 614,00 доларам США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі та неустойку в сумі 918 000,00 грн.; - в рахунок задоволення вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за договором позики від 10.11.2010 року в редакції відповідно до договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики на суму заявлених в цьому позові вимог щодо стягнення неповернутої частини позичених коштів, збільшених на 3% річних, проценти за користування позикою сумі еквівалентній 45 614,00 доларам США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі та неустойки в сумі 918 000,00 грн., звернути стягнення на предмети іпотеки - нежитлові приміщення № 5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та на нежитлову будівлю літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - із застосуванням, визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку», процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_8 права на продаж предметів іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу; - надати ОСОБА_8 , особисто та через представника, право пред`являти правовстановлюючі документи на предмети іпотеки, усно та письмово звертатися, одержувати і подавати необхідні довідки (в тому числі про сімейний стан іпотекодавців, належність їх майна на праві власності, про кількість продажів, визначення нормативної вартості тощо), будь-які витяги з усіх державних реєстрів прав власності, інших речових прав на нерухоме майно та обтяжень об`єктів нерухомого майна, звіти про оцінку майна (в тому числі висновки експертів) та будь-які інші документи в Державній реєстраційній службі України, Державній міграційній службі України та інших державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності, в державних нотаріальних конторах, у приватних нотаріусів та в архівних установах (в числі з вимогами про відкриття нового розділу стосовно предметів іпотеки в реєстрі прав власності на нерухоме майно) та вчиняти всі інші необхідні дії, пов`язані з продажем предметів іпотеки; - з метою збереження предметів іпотеки до моменту їх реалізації, передати ці предмети іпотеки - нежитлові приміщення № 5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлову будівлю літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в управління позивача ОСОБА_8 на період до їх реалізації з наданням права обладнання предметів іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до об`єктів нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предметів іпотеки з правом отримання орендної плати; - звільнити предмети іпотеки - нежитлові приміщення № 5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлову будівлю літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , від майна та речей іпотекодавців, а також майна та речей будь-яких інших осіб, що знаходяться там з їх дозволу чи згоди або без таких дозволу або згоди; - покласти на відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 понесені позивачем ОСОБА_8 та документально підтверджені судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 20.11.2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С. І. та зареєстрований за реєстровим № 3524, за умовами якого позивач передав у власність відповідачів, а відповідачі прийняли солідарно кошти у вигляді в натурі та на суму 39 600 доларів США. Позичальники зобов`язалися солідарно повернути позикодавцю кошти у вигляді в натурі та на суму 39 600 доларів США, не пізніше 10.11.2011 року в порядку та строки, що передбачені нижче: - не пізніше 10 грудня 2010 року (поточне повернення) - 800 (вісімсот) доларів США; - не пізніше 10 січня 2011 року (поточне повернення) - 800 (вісімсот) доларів США; - не пізніше 10 лютого 2011 року (поточне повернення) - 800 (вісімсот) доларів США; - не пізніше 10 березня 2011 року (поточне повернення) - 800 (вісімсот) доларів США; - не пізніше 10 квітня 2011 року (поточне повернення) - 800 (вісімсот) доларів США; не пізніше 10 травня 2011 року (поточне повернення) - 800 (вісімсот) доларів США; - не пізніше 10 червня 2011 року (поточне повернення) - 800 (вісімсот) доларів США; - не пізніше 10 липня 2011 року (поточне повернення) - 800 (вісімсот) доларів США; - не пізніше 10 серпня 2011 року (поточне повернення) - 800 (вісімсот) доларів США; - не пізніше 10 вересня 2011 року (поточне повернення) - 800 (вісімсот) доларів США; - не пізніше 10 жовтня 2011 року (поточне повернення) - 800 (вісімсот) доларів США; - не пізніше 10 листопада 2011 року (остаточне повернення) - 30 800 (тридцять тисяч вісімсот) доларів США. З моменту укладення 10.11.2010 року договору позики по 10.10.2011 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 більш-менш задовільно виконувані взяті на себе зобов`язання, але остаточний розрахунок, призначений на 10.11.2011 року так і не здійснили. Таким чином, з позичених відповідачами 39 600,00 доларів США позивачу було повернуто всього лише 11 600,00 доларів США, але замість повернення залишку боргу відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 знову звернулися до представника позивача і попросили допозичити їм ще грошей.

Представник позивача погодилася і додатково позичила відповідачам 9 000,00 доларів США, про що між ними 17.11.2011 року був укладений договір про внесення змін та доповнень №1 до договору позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С. І. та зареєстрований за реєстровим №3503, яким загальна сума позики була збільшена до 48 600,00 доларів США, з яких 11 600,00 доларів США було повернуто, про що свідчать підтверджуючі документи відповідного змісту. Згідно нової редакції договору позики, відповідачі зобов`язалися солідарно повернути позивачу кошти на суму 388 800,00 грн., що на момент укладення договору складало еквівалент 48 600,00 доларів США не пізніше 10.11.2012 року в порядку та строки передбачені нижче: - не пізніше 17 листопада 2011 року - 11 600 (одинадцть тисяч шістсот) доларів США; - не пізніше 10 грудня 2011 року - 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США; - не пізніше 10 січня 2012 року - 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США; - не пізніше 10 лютого 2012 року - 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США; - не пізніше10 березня 2012 року - 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США; - не пізніше 10 квітня 2012 року - 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США; - не пізніше 10 травня 2012 року - 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США; - не пізніше 10 червня 2012 року - 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США; - не пізніше 10 липня 2012 року - 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США; - не пізніше 10 серпня 2012 року - 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США; - не пізніше 10 вересня 2012 року - 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США; - не пізніше 10 жовтня 2012 року - 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США; - не пізніше 10 листопада 2012 року - 28 750 (двадцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят) доларів США. У забезпечення виконання відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 їхніх зобов`язань за договором позики, між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 17.11.2011 року був укладений договір поруки, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_6 поручився перед позивачем за повернення відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 позичених коштів і став солідарним із ними боржником за зобов`язанням повернути позивачеві кошти, а також сплатити проценти за користування ними, неустойку та компенсацію збитків. Однак, з моменту укладення 17.11.2011 року договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики по 15.11.2012 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повернули лише частину позичених коштів в сумі, еквівалентній 5 500 доларів США. Таким чином, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не здійснили остаточний розрахунок з позивачем, який був призначений договором про внесення змін та доповнень №1 до договору позики на 10.11.2012 року, а замість цього на початку грудня 2012 року звернулися до представника позивача - ОСОБА_9 з проханням відстрочити остаточний розрахунок до 20.12.2012 року без застосування до них за це неустойки, на що представник позивача погодився. Після цього 15.12.2012 року відповідачами було повернуто позивачу ще 200 (двісті) доларів США. Але замість розрахунку по своїх зобов`язаннях відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 знову звернулися з проханням про відстрочку ще на місяць, про що одержали від представника позивача ОСОБА_9 розписку відповідного змісту про відтермінування остаточного розрахунку відповідачами перед позивачем до 17.01.2013 року без застосування за це до них штрафів, пені, інших видів неустойки. Свого зобов`язання з повернення коштів відповідачі перед позивачем не виконали, а 15.03.2013 року повернули лише 200 (двісті) доларів США, одночасно попросивши при цьому відстрочку остаточного розрахунку, про що від ОСОБА_9 , так само як і в попередні рази, отримали відстрочку і розписку про згоду на відтермінування остаточного розрахунку з позивачем ОСОБА_8 до 17.04.2013 року. 17.04.2013 року відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було повернуто позивачеві ще 200 (двісті) доларів США, і знову ж таки отримано відстрочку остаточного виконання зобов`язання до 17.04.2013 року. Така ж ситуація склалася і 17.04.2013 року і знову ж таки в цей день було повернуто лише 200 (двісті) доларів США з проханням відстрочки до 17.06.2013 року. Але замість повернення позичених коштів 17.06.2013 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 попросили знову ж таки відстрочку і отримали розписку про відтермінування остаточного розрахунку до 17.08.2013 року. Після цього відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 здійснили ще три повернення позичених коштів: 06.11.2013 року - 50 (п`ятдесят) доларів США; 18.03.2014 року - 700 (сімсот) доларів США; 31.07.2014 року - 1 100 (одна тисяча сто) доларів США. Після цього відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 взагалі припинили виконувати свої зобов`язання з повернення коштів. Встановлений договором позики термін виконання відповідачами зобов`язань з повернення позивачеві позичених коштів скінчився ще 10.11.2012 року. Але станом на момент складення і подання позивачем позову 28.07.2015 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не здійснили остаточного розрахунку за договором позики. Отже, неповернутими залишилися позичені кошти в сумі, еквівалентній 29 000 (двадцять дев`ять тисяч п`ятдесят) доларів США. На підставі ст.ст. 536, 1048 ЦК України позивачем розрахована сума належних до стягнення на його користь з відповідачів процентів за користування позикою за весь період користування позичальниками позиченими у позивача коштами, тобто з моменту укладення договору позики і по день складання та подання цієї позовної заяви, у відповідних періодах встановлених Національним банком України облікової ставки. У позові наведена таблиця розрахунку. Належна до стягнення з відповідачів на користь позивача сума процентів за користування позиченими у позивача коштами у період з 10.11.2010 року по 27.06.2015 року складає розмір, еквівалентний 15 156 (п`ятнадцяти тисячам ста п`ятдесяти шести) доларам США. У відповідності до вимог ст. 1050, ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки грошові зобов`язання за договором позики від 10.11.2010 року в редакції відповідно до договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики визначені, в тому числі, в іноземній валюті, то позивач не висуває вимог про стягнення з відповідачів інфляційного збільшення суми боргу. 3% річних від простроченої поверненням суми боргу, належні до стягнення з відповідачів на користь позивача, розрахунок яких здійснений за період з 23.11.2013 року до моменту звернення в суд із цим позовом наведений у таблиці у позові. Сума 3% річних від простроченої поверненням суми боргу, належна до стягнення з відповідачів на користь позивача за період з 23.11.2013 року по 28.11.2015 року складає еквівалент 1458 доларів США. З урахуванням наведених вище обставин та розрахунків, розмір заборгованості відповідачів перед позивачем за договором позики від 10.11.2010 року в редакції відповідно до договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики з урахуванням неповернутої суми позики, процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та 3% річних складає: 29 000 (неповернута сума позики) +15 156 (проценти за користування коштами) + 1458 (3% проценти річних від простроченої поверненням суми боргу) = 45 614 (сорок п`ять тисяч шістсот чотирнадцять) доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України цієї валюти в українських гривнях на дату звернення з позовом складає: 45 614 доларів США х 22,062278 грн./ долар США = 1 006 348,74 грн.

Крім того, сторонами передбачено спосіб забезпечення виконання відповідачами їх

зобов`язань з повернення позивачу позичених коштів ще й безпосередньо умовами укладеного ними договору позики грошей. Відповідно до змісту п. 7 договору позики, залишеним без змін в редакції відповідно до умов договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики, сторони домовилися, зокрема, що за прострочення будь-якого строку виконання по поверненню позики, відповідачі (в договорі - «позичальники») повинні сплатити солідарно на користь позивача (в договорі - «позикодавця») неустойку в розмірі 1 500 (однієї тисячі п`ятсот) гривень за кожен день прострочення. Прострочення виконання відповідачами їх зобов`язань за договором позики в період з 23 листопада 2013 року по 28 липня 2015 року складає 612 днів, отже, розмір належної до сплати відповідачами на користь позивача неустойки становитиме результат від множення кількості днів прострочення на розмір щоденної неустойки: 612 днів х 1 500,00 грн. = 918 000,00 грн.

З метою забезпечення виконання відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 їх зобов`язання за договором позики від 10.11.2010 року за реєстровим №3524, того ж дня відповідачем ОСОБА_3 із позивачем ОСОБА_8 було укладено іпотечний договір, посвідчений 10.11.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С. І. за реєстровим №3526. Того ж дня, між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено іпотечний договір, посвідчений 10.11.2010 року приватним нотаріусом харківського міського нотаріального округу Карташовою С. І. за реєстровим за №3528. Згодом, у зв`язку із укладенням та посвідченням двох договорів про внесення змін та доповнень до договору позики від 10.11.2010 року, у ті ж дні між сторонами були укладені відповідні договори про внесення змін та доповнень до іпотечних договорів, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.Л. 17.11.2011 року за реєстровими №3505 та №3506 відповідно. За умовами договору іпотеки від 10.11.2010 року №3526, відповідач ОСОБА_3 передав кредитору (позикодавцю) під заставу нежитлові приміщення №5,6 площею 29,2 кв. м. в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю ОСОБА_10 на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В. 14.04.2010 року за реєстровим №1422; витягу з Державного реєстру правочинів №8432077 від 14.04.2010 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В.; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за номером: 25866055 від 15.04.2010 року, реєстраційний номер: 159880, номер запису: 832 в книзі: 1. За умовами договору іпотеки від 10.11.2010 року №3528, відповідач ОСОБА_1 передав кредитору (позикодавцю) під заставу нежитлову будівлю літ. «Е-1», загальною площею 154,1 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.11.2007 року у справі №2-10750/07; зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.12.2007 року; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за номером: 17029400 від 12.12.2007 року, реєстраційний номер: 21401793, номер запису: 4639 в книзі: 1. Позивач не може надати фотокопії відповідних правовстановлюючих документів у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 15.04.2013 року забрав під приводом здійснення реєстраційних дій для оформлення ділянки, про що була видана розписка, та не повернув іпотекодержателю технічний паспорт на нежитлову будівлю літ. «Е-1», загальною площею 154,1 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.11.2007 року у справі №2- 10750/07. Відповідно до норм Закону України «Про іпотеку» позивач бажає задовольнити свої вимоги за договором позики від 10.11.2010 року в редакції відповідно до договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики, які пред`явлені в цьому позові, щодо стягнення з відповідачів неповернутої частини позичених коштів, збільшених на 3% річних, процентів за користування позикою в сумі, еквівалентній 45 614 (сорока п`яти тисячам шестистам чотирнадцяти) доларам США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі та неустойки в сумі 918 000,00 грн., за рахунок предметів іпотеки із застосуванням, визначеної положеннями ст. 38 Закону України «Про іпотеку», процедури звернення стягнення на них шляхом продажу будь-якій третій особі-покупцю. При цьому, відповідно до ст. 39 Закону, саме рішенням про звернення стягнення на предмети іпотеки суд має встановити початкову ціну предметів іпотеки для їх подальшої реалізації. У відповідності із вимогами ст. 39 Закону України «Про іпотеку», задовольняючи вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, у своєму рішенні суд обов`язково зазначає, крім іншого, про вжиті ним заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації. Позивач переконаний, що під час розгляду справи за цим позовом і після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки, відповідачі намагатимуться вчинити абсолютно всі можливі, в тому числі і протиправні, дії, аби пошкодити предмети іпотеки, знищити їх або, щонайменш, істотно знецінити їх вартість. Крім того, відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку» позивач переконаний у необхідності просити суд вжити заходи щодо збереження предметів іпотеки шляхом передання їх в його управління на період до їх реалізації - разом з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу їх іпотекодержателем будь-якій третій особі-покупцю. Крім того, оскільки відповідачі свій обов`язок з повернення позичених коштів не виконують, грубо порушують права позивача як кредитора у борговому зобов`язанні, з метою вирішення спору у позасудовому порядку 22.07.2015 року позивачем відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 засобами поштового зв`язку була направлена письмова вимога про добровільне звільнення нежитлових приміщень, що є предметами іпотеки. Відповідач ОСОБА_3 23.07.2015 року отримав два рекомендованих листа, надісланих на адресу його реєстрації, вкладенням до яких була вказана вище вимога, що підтверджуються зворотніми рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, повернутих на адресу позивача.

13.01.2016 року ОСОБА_7 , яка діяла в інтересах ОСОБА_8 , подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій викладені позовні вимоги на предмет іпотеки в наступній редакції: - в рахунок задоволення вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за договором позики від 10.11.2010 року в редакції відповідно до договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики від 17.11.2011 року на загальну суму, еквівалентну 45 614 (сорока п`яти тисячам шестистам чотирнадцяти) доларам США, яка складається неповернутого боргу в сумі 29 000 доларів США, процентів за користування позикою на суму 15 156 доларів США, 3% річних в сумі 1458 доларів США, а такої неустойки за прострочення виконання зобов`язання в сумі 918 000,00 грн., звернути стягнення на предмети іпотеки із застосуванням процедури згідно ст. 38 Закону Україні «Про іпотеку» з наданням іпотекодержателю ОСОБА_8 права на продаж від власного імені будь-якій третій особі- покупцю на його власний розсуд іпотечного майна: -нежитлових приміщень № 5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - за ціною на рівні і нижче за звичайні ціни на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежно експерта на момент продажу, але не нижче за визначену сторонами в п. 4 іпотечного договору від 10.11.2010 року №3526 ціну на рівні 115 340 (сто п`ятнадцять тис триста сорок) грн. 00 коп.; - нежитлової будівлі літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - за ціною на рівні не нижче звичайні ціни на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче за визначену сторонами в п. 4 іпотечного договору 10.11.2010 року №3528 ціну на рівні 852 173 (вісімсот п`ятдесят дві тисячі сімдесят три) грн. 00 коп. Інші позовні вимоги не уточнюються (т.1 а.с. 118).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без розгляду (т.1 а.с.161).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2016 року - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду (т.1 а.с. 205-206).

Крім цього, 14.01.2016 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненими (справа №642/213/16-ц, провадження № 2/643/1940/16) (т.4 а.с. 5-9).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненими - задоволено (т.4 а.с. 106-109).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 червня 2017 року заяву ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення повернуто заявнику (т.4 а.с. 113).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 серпня 2017 року ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23 червня 2017 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.4 а.с. 168-170).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року заяву ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року (справа № 642/213/16-ц) - залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків (т.5 а.с. 3-4).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року (справа № 643/213/16-ц) - скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (т.5 а.с. 68-69).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року об`єднані в одне провадження цивільна справа за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки (справа №643/12418/15, провадження №2/643/248/18) та цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненими (справа №643/213/16, провадження №2/643/2806/18) та присвоєно №643/12418/15, провадження 2/643/248/18 (т.2 а.с.103).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року цивільна справа за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненими - залишена без розгляду (т.2 а.с. 234).

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року ухвалу Московського районного суду від 26 травня 2020 року в частині залишення без розгляду позову ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки - скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.3 а.с. 16-17).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року замінено вибулого позивача ОСОБА_8 на його правонаступника ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки (т.3 а.с. 41-42).

05.04.2021 року позивач ОСОБА_2 подав до суду уточнену позовну заяву (про збільшення позовних вимог) до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕВІБ» треті особи: приватний нотаріус Харківського МНО Салига Н.А., приватний нотаріус Харківського МНО Іванова О.С., про визнання правочинів недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмети іпотеки, в якій просив суд: - визнати недійсним виданий 17.09.2019 року, серія та номер: б/н, ОСОБА_11 (ТОВ «ОЛЕВІБ») акт приймання-передачі вкладу до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕВІБ», справжність підпису на якому засвідчено 17.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою О.С. за реєстровим №1115,1116, та скасувати винесене на його підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48786060 від 20.09.2019 року 15:23:58, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою О.С.; - визнати недійсним укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 договір купівлі-продажу, посвідчений 17.06.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. за реєстровим №904, та скасувати винесене на його підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30117268 від 17.06.2016 року 18:33:13, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А.; - визнати недійсним укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 договір іпотеки, посвідчений 29.08.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. за реєстровим №1277, та скасувати винесені на його підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31132069 від 29.08.2016 року 14:28:51, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А., та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31131605 від 29.08.2016 року 14:13:44, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А.; - стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 неповернуту частину позичених коштів, збільшену на 3% річних, процентів за користування позикою в сумі еквівалентній 45 614 (сорока п`яти тисячам шестистам чотирнадцяти) доларам США та неустойку в сумі 918 000 (дев`ятсот вісімнадцять тисяч) гривень 00 коп.; - в рахунок задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за договором позики від 10.11.2010 року в редакції відповідно до договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики на суму заявлених в цьому позові вимог щодо стягнення неповернутої частини позичених коштів у розмірі 29 000 доларів США, процентів за користування позикою у розмірі 15 156 доларів США, 3% річних у розмірі 1458 доларів США, що загалом становить суму у розмірі 45 614 (сорок п`ять тисяч шістсот чотирнадцять) доларів США та неустойки в сумі 918 000 (дев`ятсот вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп.; - звернути стягнення на предмети іпотеки - нежитлові приміщення №5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлову будівлю літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - із застосуванням, визначеної ст. 41 Закону України «Про іпотеку», процедури продажу шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону; - з метою збереження предметів іпотеки до моменту їх реалізації, передати ці предмети іпотеки - нежитлові приміщення №5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлову будівлю літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в управління позивача ОСОБА_2 на період до їх реалізації з наданням права обладнання предметів іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до об`єктів нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предметів іпотеки з правом отримання орендної плати.

Уточнена позовна заява містить викладення фактичних обставин, які тотожні обставинам первісної позовної заяви, та додатково мотивована тим, що ухвала Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2020 року в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненими фактично набрала законної сили без її апеляційного оскарження. 18.02.2021 року ОСОБА_2 з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно випадково дізнався про те, що право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля літ. «Е-1», загальною площею 154,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке ще 10.11.2010 року було передано ОСОБА_1 в іпотеку первісному кредитору ОСОБА_8 , з 17.09.2019 року з невідомих позивачу причин зареєстроване за невідомим позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю «ОЛЕВІБ» на підставі акту приймання- передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ», що підтверджується роздруківкою актуальної інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 251101504 від 02.04.2021 року. Власниками цього товариства є ОСОБА_13 , дочка іпотекодавця ОСОБА_1 , та громадянин ОСОБА_14 . При цьому, як стало відомо позивачу ОСОБА_2 , до 17.02.2020 року одним із власників та/або повноцінним власником вказаного ТОВ «ОЛЕВІБ» був громадянин ОСОБА_11 . Того ж дня, 18.02.2021 року ОСОБА_2 з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також випадково дізнався про те, що право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення №5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , яке ще 10.11.2010 року було передано ОСОБА_3 в іпотеку первісному кредитору ОСОБА_8 , з невідомих причин 17.06.2016 року зареєстроване за громадянином ОСОБА_11 . Підставою для такої державної реєстрації права власності став договір купівлі- продажу, посвідчений 17.06.2016 року ПН ХМНО ОСОБА_15 за реєстровим №904. Набувши 17.06.2016 року на підставі договору купівлі-продажу зазначене вище нерухоме майно, ОСОБА_11 фактично одразу заклав його в іпотеку громадянці ОСОБА_12 , уклавши із нею договір іпотеки, посвідчений 29.08.2016 року ПН ХМНО ОСОБА_15 за реєстровим №904. Звертає увагу на те, що з актуальної інформації, яка міститься в доданих ОСОБА_2 роздруківках, не має жодної інформації про те, що він був та наразі фактично є іпотекодержателем вказаного вище нерухомого майна. ОСОБА_2 вбачає фіктивність правочинів, які мали наслідком відчуження переданого ОСОБА_2 в іпотеку нерухомого майна третім особам. Підстави для проведення вказаних правочинів з приводу відчуження нерухомого майна були скасовані, а отже іпотечні договори, які були укладені ще у 2010 році - не втратили своєї юридичної сили. Вважає, що ефективним відновленням прав у зв`язку із скасуванням незаконного рішення буде саме застосування передбаченою угодою сторін процедура звернення стягнення на іпотечне майно. Враховуючи, що спосіб задоволення позовних вимог обирає позивач, то він просить задовольнити свої вимоги на суму, що складається із неповернутої частини позичених коштів, збільшену на три проценти річних, процентів за користування позикою, а загалом 45 614 доларів США та неустойки у сумі 918 000 грн. із застосуванням визначеної положенням ст. 41 Закону України «Про іпотеку» процедури звернення стягнення на нього шляхом його продажу з прилюдних торгів. Також вказує, що згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» саме у рішенні суду про звернення стягнення суд має визначити початкову ціну предмета іпотеки. Крім того, відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку» суд може передати майно в управління іпотеко держателю або іншій особі на період до його реалізації. Зазначає, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Тому незалежно від результатів вирішення питання про недійсність вищезазначених правочинів щодо відчуження предметів іпотеки, право власності на предмет іпотеки належить ОСОБА_11 та ТОВ «ОЛЕВІБ», до яких перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечними договорами, незалежно від того, чи доведена до них інформація про обтяження майна іпотекою ОСОБА_1 та ОСОБА_16 . Окремо зазначає, що правочини, за якими ОСОБА_1 та ОСОБА_16 було передано заставлене в іпотеку майна третім особам мають характер фраудаторних, тобто таких, що укладених на шкоду кредитора ОСОБА_2 . Також позивач просить відновити становище, яке існувало до порушення його прав, тобто до винесення заочного рішення Московським районним судом м. Харкова 30 березня 2016 року, оскільки дії іпотекодавців ОСОБА_1 та ОСОБА_16 мають ознаки зловживання права. Зважаючи на відсутність єдиної практики застосування судами положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просить скасувати рішення (та відповідні записи) державного реєстратора.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 08.12.2021 року о 14-30 год. (т.6 а.с. 120).

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 березня 2023 року справу прийнято до провадження Октябрським районним судом м. Полтави та призначено справу до розгляду по суті на 25.05.2023 року о 14-00 год. (т. 7 а.с. 3).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 неповернуту частину позичених коштів, три проценти річних у сумі 30 458 доларів США та неустойку у сумі 918 000 грн.

Визнано недійсним виданий 17 вересня 2019 року, серія та номер: б/н, ОСОБА_11 (ТОВ «ОЛЕВІБ») Акт приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ», справжність підпису на якому засвідчено 17 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ольгою Сергіївною за реєстровим № 1115, 1116, та скасовано винесене на його підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 48786060 від 20 вересня 2019 року 15:23:58, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ольгою Сергіївною.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_17 та ОСОБА_11 договір купівлі-продажу, посвідчений 17 червня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною за реєстровим №904 та скасовано винесене на його підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 30117268 від 17 червня 2016 року 18:33:13, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_18 та ОСОБА_12 договір іпотеки, посвідчений 29 серпня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною за реєстровим №1277 та скасовано винесені на його підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31132069 від 29 серпня 2016 року 14:28:51, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною, та Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31131605 від 29 серпня 2016 року 14:13:44, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною.

В рахунок задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за договором позики від 10 листопада 2010 року в редакції відповідно до Договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики на суму заявлених в цьому позові вимог щодо стягнення неповернутої частини позичених коштів у розмірі 29 000 доларів США, трьох процентів річних у розмірі 1458 доларів США, що загалом становить суму у розмірі 30 458 доларів США та неустойки в сумі 918 000 грн. - звернуто стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення №5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлову будівлю літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , - із застосуванням визначеної ст. 41 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

З метою збереження предметів іпотеки до моменту їх реалізації, передані ці предмети іпотеки нежитлові приміщення № 5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлову будівлю літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в управління ОСОБА_2 на період їх реалізації з наданням права обладнання предметів іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до об`єктів нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предметів іпотеки з правом отримання орендної плати.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто в рівних частках із відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір по 610,44 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1064,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_19 судовй збір у сумі 908 грн.

Стягнуто з ТОВ «ОЛЕВІБ» на користь ОСОБА_19 судовий збір у сумі 454 грн.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_19 судовий збір у сумі 454 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу за договорами позики мотивоване тим, що відповідачі належним чином не виконали умови договору позики від 10.11.2010 року та договору від 17.11.2011 року про внесення змін та доповнень №1 до договору позики, посвідченого 10.11.2010 року, не повернули грошові кошти у сумі 29 000 доларів США до 10.11.2012 року, тому вказана сума основного боргу підлягає стягненню із відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь позивача.

В частині вирішення позовної вимоги про стягнення відсотків у розмірі 15 156 доларів США (згідно розрахунку в уточненій позовній заяві (т.3 а.с. 122-123)) за користування чужими коштами на підставі частини першої статті 1048 ЦК України, то враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.

В частині стягнення 3% річних, то суд виходив з того, що позивач здійснив розрахунок заборгованості за договором позики від 10.11.2010 року в редакції договору про внесенні змін та доповнень №1 до договору позики від 17.11.2011 року, згідно якого сума 3% річних за користування грошовими коштами за період з 23.11.2013 року по 28.07.2015 року становить 1458 доларів США ( прострочена сума 29000 доларів США, період 612 днів, 1/100%х3%/365 днівх3) (т.3 а.с. 123 зворот). Відповідачі не спростували розміру простроченої суми станом на 23.11.2013 року жодними доказами, а тому суд прийняв вказаний розрахунок як належний та допустимий, та прийшов до висновку про стягнення із відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_2 3 % річних у сумі 1458 доларів США.

В частині вирішення вимоги про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами договору позики від 10.11.2011 року (пункт 7) сторони визначили розмір неустойки, що підлягає стягненню з позичальника за прострочення своїх зобов`язань, у розмірі 1500 грн. за кожень день прострочення. Прострочення відповідачів за договором позики за період з 23.11.2013 року по 28.07.2015 року складає 612 днів, тому розмір неустойки, яка підлягає стягненню із відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_2 становить 918 000 грн. (612 днів х 1500 грн.), таким чином, сума заборгованості, яка підлягає стягненню становить 29000 доларів США (неповернута сума позики), 1458 доларів США (3% річних від простроченої суми боргу), що разом становить 30458 доларів США, а також 918 000 грн. (неустойка).

В частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними акту приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ »від 17.09.2019 року; договору купівлі-продажу укладеного 17.06.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 ; договору іпотеки, укладеного 29.08.2016 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відчужуючи вказане нерухоме майно, належне їм на праві власності, одне з якого в подальшому було передано в іпотеку ОСОБА_11 , достовірно знали про розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, так як були учасниками справи №643/14418/15, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ще на перше судове засідання 31.08.2015 року та у подальші судові засідання (том 1 а.с. 52, 54, 68), заявою ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи від 04.12.2015 року (т.1 а.с. 106). Отже, відповідачі могли передбачити негативні наслідки для себе у випадку невиконання судового рішення про стягнення заборгованості за договором позики. Укладення акту приймання-передачі вкладу від 17.09.2019 року та договору купівлі-продажу від 17.06.2016 року до ухвалення рішення суду про стягнення боргу свідчить про обізнаність відповідачів про матеріальні претензії до них з боку позивача. Крім того, заочне рішення Московсьокго районного суду м. Полтави від 30.03.2016 року, яким за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано договори іпотеки від 10.11.2020 припиненими, було скасовано 08.02.2018 року, а отже, акт приймання-передачі вкладу від 17.09.2019 року був укладений після скасування заочного рішення суду, тоді як діяла презумпція правомірності правочину. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 липня2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761/19), в якій, визнаючи за позовом банку (кредитора) договір дарування квартири недійсним, суд касаційної інстанції вказав, що договір дарування був укладений через місяць після пред`явлення позову банку про стягнення кредитної заборгованості і до ухвалення рішення суду про стягнення кредиту, є фраудаторним, так як укладений боржником на шкоду кредитору. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення вказаних позовних вимог та визнання зазначених правочинів недійсними.

В частині задоволення позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень, то оскільки суд дійшов висновку про визнання недійсними правочинів, на підставі яких були прийняті рішення реєстратором про їх державну реєстрацію, тому наявні підстави для задоволення цих вимог.

В частині задоволення позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки то суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи належними, допустимими та достовірними доказами, неспростованими відповідачем, підтверджується факт неналежного виконання боржником основного зобов`язання, тому є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, вимога позивача як іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням визначеної ст. 41 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Також є обґрунтованою позовна вимога про передачу предметів іпотеки в управління позивача на період їх реалізації з наданням права обладнання предметів іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до об`єктів нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предметів іпотеки з правом отримання орендної плати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині позовних вимог щодо стягнення солідарно на користь неповернутої частини позичених коштів, 3% річних та неустойки; визнання недійсним акту приймання-передачі вкладу до статутного капіталу від 17.09.2019 року; договору купівлі-продажу від 17.06.2016 року; договору іпотеки від 29.08.2016 року з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вище вказаних позовних вимог у повному обсязі, визнати договори іпотеки припиненими, а договір позики від 10.11.2010 року зі змінами від 17.11.2011 року відповідно до договору про внесення змін та доповнень до договору позики погашеним.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_9 як представником ОСОБА_8 на підставі довіреності були складені та підписані розписки, якими він надавав згоду про подовження строку дії укладеного договору позики без застосування жодних штрафів, пені, неустойок чи інших, передбачених укладеними ними договорами або законом, несприятливих для них наслідків 21.04.2012 року, 20.11.2012 року, 15.03.2013 року, 17.04.2013 року, 17.06.2013 року, 06.11.2013 року, 17.12.2013 року. Протягом періоду з 10.12.2010 року по 31.07.2014 року ОСОБА_1 разом з іншими позичальниками сплачував суму боргу частинами і таким чином виконував зобов`язання, передбачені договором позики. Згідно п. 8 договору позики сторони домовились, що виконання позичальниками зобов`язань по поверненню позики буде підтверджуватися розписками про отримання від відповідача або від його представника, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Повне виконання усіх зобов`язань за цим договором підтверджується наданням від позикодавця (від його представника, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності) нотаріально посвідченої заяви про отримання всієї суми позики. Таким чином, позичальники сплатили всю суму боргу у повному обсязі, у зв`язку з чим, договір позики був виконаний повністю, але ОСОБА_8 , всупереч Закону й договору, не надав нотаріальної заяви про отримання всієї суми позики, аргументуючи тим, що позичальник ОСОБА_1 повинен йому сплатити ще суму неустойки та проценти річних, які в розписках про подовження строку дії договору передбачалося не застосовувати. Внаслідок виникнення певних суперечок та відсутності домовленості між сторонами договору, у 2015 році ОСОБА_8 подав цю позовну заяву до Московського районного суду м. Харкова і суд відкрив провадження у справі №643/12418/15-ц. Посилається на неналежне повідомлення про дату, час і місце судових засідань та фактичне позбавлення можливості надати заперечення проти позовних вимог відповідачем ОСОБА_1 . Аналіз матеріалів справи свідчить, що ухвалами апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 11 годину 09 листопада 2020 року. Однак секретар судового засідання повідомив в телефонному режимі відповідачеві про судове засідання, призначене на цю дату, про що було складено телефонограму, яка зареєстрована в журналі телефонограм. Верховний Суд вказав, що повідомлення учасників справи телефонограмою не відповідає встановленому порядку повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Тому відсутні визначені процесуальним законом докази належного повідомлення відповідача про призначений розгляд справи апеляційним судом. У період розгляду судом цивільної справи внаслідок такої форс-мажорної ситуації як військової агресії Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, ОСОБА_1 був вимушений тимчасово виїхати за кордон разом зі своєю сім`єю. Тобто, відповідач досить тривалий час не проживав за адресою місця своєї реєстрації та проживання внаслідок обставин непереборної сили, тому не отримував жодних рекомендаційних листків, повісток, скарг про виклик до суду. Таким чином, відповідач ОСОБА_20 не був належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи, дату, час та місце судових засідань, чим було порушено право Відповідача на справедливий суд та фактичне позбавлення можливості заперечення проти позовних вимог, позбавлення права надання доказів та аргументів для заперечення таких позовних вимог. Щодо розписок відповідача ОСОБА_1 як належних доказів укладення договору, посвідчення факту переданая грошової суми та сплати боргу. При цьому, посилається на постанови Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі №154/3443/18, від 26.04.2022 року у справі №753/1349/20. Вказує, що ОСОБА_1 разом з іншими позичальниками виконали свої зобов`язання за договором позики та повернули грошові кошти ОСОБА_2 в повному обсязі. Факт сплати боргу то повернення грошових коштів підтверджується розписками ОСОБА_8 - представника відповідача: - розписка на 1000 (одна тисяча) доларів США від 10.12.2010 р.; - розписка на 1000 (одна тисяча) доларів США від 10.01.2011 р.; - розписка на 1000 (одна тисяча) доларів США від 10.02.2011 р.; - розписка на 1000 (одна тисяча) доларів США від 10.03.2011 р.; -розписка на 1000 (одна тисяча) доларів США від 11.04.2011 р.; - розписка на 1000 (одна тисяча) доларів США від 10.05.2011 р.; - розписка на 1000 (одна тисяча) доларів США від 15.06.2011 р.; - розписка на 1000 (одна тисяча) доларів США від 13.07.2011 р.; - розписка на 1000 (одна тисяча) доларів США від 11.08.2011 р.; - розписка на 1000 (одна тисяча) доларів США від 15.09.2011 р.; - розписка на 800 (вісімсот) доларів США від 19.10.2011 р.; -розписка на 800 (вісімсот) доларів США від 09.11.2011 р.; - розписка на 500 (п`ятсот) доларів США від 21.04.2012 р.; - розписка на 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США від 21.04.2012 р.; -розписка на 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США від 15.05.2012 р.; - розписка на 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США від 20.06.2012 р.; - розписка на 750 (сімсот п`ятдесят) доларів СТА від 23.07.2012 р.; - розписка на 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США від 28.08.2012 р.; - розписка на 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США від 15.09.2012 р.; - розписка на 100 (сто) доларів США від 15.10.2012 р.; - розписка на 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США від 15.10.2012 р.; - розписка на 750 (сімсот п`ятдесят) доларів США від 05.11.2012 р.; - розписка на 200 (двісті) доларів США від 15.11.2012 р.; - розписка на 200 (двісті) доларів США від 15.12.2012 р.; - розписка на 200 (двісті) доларів США від 15.03.2013 р.; - розписка на 150 (сто п`ятдесят) доларів США від 17.04.2013 р.; - розписка на 27 850 (двадцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят) доларів США від 06.11.2013 р.; - розписка на 700 (сімсот) доларів США від 18.03.2014 р.; - розписка на 1100 (одна тисяча сто) доларів США від 31.07.2014 р. Позичальник ОСОБА_1 сплатив суму боргу в повному обсязі з датою останньої розписки ще від 31.07.2014 року, у зв`язку з чим договір позики вважається виконаним сторонами в повному обсязі. Відповідно до умов договору позики, дані розписки про виконання зобов`язання є прямим підтвердженням сплати частин боргу та виконання цих зобов`язань. Усі розписки про сплату та часткове повернення боргів за договором позики складені та оформлені належним чином із зазначенням сторін договору, суми сплаченого боргу та засвідченні підписами представника позивача ОСОБА_9 , що підтверджується наявністю оригіналів боргових розписок у відповідача ОСОБА_1 та свідчать про те, що боргові зобов`язання перед позивачем ОСОБА_2 виконані у повному обсязі. Відповідні оригінали боргових розписок про сплату часток боргу за Договором позики були повністю проігноровані суддею Октябрського районного суду м. Полтави при прийнятті рішення від 26 жовтня 2023 року та не враховувалися суддею при прийнятті рішення як належні докази сплати боргу. Суд не врахував наявність розписок від ОСОБА_9 як належних доказів подовження строку договору без застосування до них неустойок, штрафів, пені чи інших передбачених договором або законом несприятливих наслідків і призначив стягнути з ОСОБА_1 суму трьох відсотків річних та неустойки. Щодо визнання недійсними акту приймання-передачі вкладу достатутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ» від 17.09.2019 року, договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , та договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , то для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь- яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Вказує, що на момент перереєстрації даної нерухомості та укладанні договору купівлі- продажу вже було винесено рішення Московським районним судом м. Харкова про припинення договору іпотеки, яке набрало законної сили. Таким чином, відповідач ОСОБА_11 на момент укладання договору про купівлю-продаж даних приміщень був обізнаний та повідомлений про наяву цивільну справу в Московському районному суді м. Харкова, знав про ухвалене рішення суду, яким договір іпотеки був припинений, знав про те, що борг був сплачений у повному обсязі, а будь-які обтяження на відповідне нерухоме майно були зняті відповідно до Державного реєстру. Договір купівлі-продажу від 17.06.2016 року є абсолютно правомірною вольовою дією з боку сторін договору та юридичним фактом, який породив саме ті правові наслідки, настання яких бажали сторони і які відповідають вимогам закону. Відповідний Договір, як правочин, відповідає всім загальним вимогам, додержання яких є необхідним для його чинності, зокрема: законності змісту правочину, здатності суб`єкта правочину до його вчинення, вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідності внутрішній волі, відповідності формі вчинення правочину та вимогам закону, спрямованості правочину на настання правових наслідків. 08.02.2018 року на момент скасування заочного рішення суду від 30.03.2016 року перереєстрація та укладання договору купівлі-продажу даних приміщень вже була здійснена, тому відповідачі не могли передбачити негативні наслідки для себе у випадку невиконання судового рішення про стягнення заборгованості за договором позики, як зазначає суд у рішенні від 26.10.2023 р., так як відповідачі не могли передбачити, що заочне рішення від 30.03.2016 року може бути скасовано аж в 2018 році. Право власності та нежитлові приміщення було перереєстровано на ТОВ «ОЛЕВІБ» на підставі акту приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ» лише 17.09.2019 року, тобто, було здійснено також через достатньо великий проміжок часу після ухвалення заочного рішення Московським районним судом м. Харкова від 30.03.2023 року. Відповідні приміщення були придбані у відповідача ОСОБА_1 , який на момент укладання договору був абсолютно законним власником даних приміщень, сплатив всі борги за договором іпотеки від 10.11.2010 року та отримав рішення суду від 30.03.2016 року, яким припинили відповідний договір іпотеки. Тому, відповідач ОСОБА_3 виступає саме як добросовісний набувач. Щодо позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та передачі предметів іпотеки в управління позивача вказує, що вимога про передачу предметів іпотеки в управління позивача на період їх реалізації з наданням права обладнання предметів іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до об`єктів нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предметів іпотеки з правом отримання орендної плати є абсолютно такою, що не відповідає нормам законодавства, зокрема ЗУ «Про виконавче провадження», так як звернення стягнення на майно боржника не передбачає здійснення та реалізацію вищенаведених та будь-яких інших прав позивачу, а включає в себе саме арешт (опис), вилучення та примусову реаілазції відповідного майна. Зазначає, що на теперішній час щодо особи позивача ОСОБА_8 є 290 судових справ з цивільного, кримінального, адміністративного судочинства, в яких ОСОБА_8 виступає як позивачем, так і відповідачем. Звертає увагу апеляційного суду про зловживання процесуальними правами з боку позивач, що мало свій прояв у впровадженні штучного відповідача ОСОБА_6 , позивач демонструє відпрацьовані схеми по відібранню майна у законослухняних громадян з використанням своїх підставних осіб, що не мають жодного ані юридичного, ані фактичного відношення до спору.

До апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 у додатках, зокрема, додані копії розписок про згоду на подовження строку дії договору позики від 10.11.2020 року, копії розписок про часткове повернення боргу ОСОБА_1 , копії договорів про відступлення права вимоги за іпотечним договором №3528 та №3526 (т.7 а.с. 129-160).

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить клопотання про приєднання до матеріалів справи вказаних документів, також не надано суду окреме мотивоване клопотання про приєднання їх до матеріалів справи.

Апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційному суду відповідач ОСОБА_1 не надав доказів, які б вказували на винятковість випадків, щодо неможливості подання вище зазначених документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому апеляційний суд відмовляє ОСОБА_1 у їх прийнятті. Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гончаров С.І. брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, подавав суду заяви (т.1 а.с. 106-108); у відзиві від 22.04.2021 року (т.6 а.с. 1-2), який подано особисто ОСОБА_1 на уточнену позовну заяву ОСОБА_2 від 02.04.2021 року, відповідач ОСОБА_1 посилався на розписки ОСОБА_8 у кількості 27, однак до відзиву їх не додав в якості доказів на підтвердження заперечення позову, на що також послався суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення.

Крім цього, колегія суддів також звертає увагу, на що також послався суд першої інстанції, що до позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_21 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненими (справа №643/213/16-ц), яка об`єднана з даною справою №643/12418/15, додані розписки ОСОБА_8 та акти приймання-передачі грошових коштів (т.4 а.с. 18-45), які маються у матеріалах справа, проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненими - залишено без розгляду (т.2 а.с. 234), тобто, цей позов не є предметом розгляду у даній справі, а надані докази у ньому не підлягають дослідженню судом з наданням відповідної правової оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Також заявив клопотання про витребування у ОСОБА_1 оригіналу акту приймання-передачі грошових коштів про нібито передання 06.11.2013 року ОСОБА_1 представникові за довіреністю ОСОБА_9 коштів у розмірі 27 850 доларів США; також просить викликати ОСОБА_22 та ОСОБА_1 для допиту в якості свідка; призначити почеркознавчу експертизу акту приймання-передачі грошових коштів про нібито передання 06.11.2013 року ОСОБА_1 представникові за довіреністю ОСОБА_9 коштів у розмірі 27 850 доларів США, на вирішення якої поставити питання, зазначені у відзиві (т.7 а.с. 177-180).

Вирішуючи клопотання позивача ОСОБА_2 про витребування у ОСОБА_1 оригіналу акту приймання-передачі грошових коштів від 06.11.2013 року у розмірі 27 850 доларів США; про виклик ОСОБА_22 та ОСОБА_1 для допиту в якості свідків; про призначення почеркознавчої експертизи акту приймання-передачі грошових коштів від 06.11.2013 року, апеляційний суд у складі колегії суддів прийшов до висновку про відмову у задоволенні вказаних клопотань, оскільки позивачі ОСОБА_8 та його правонаступник ОСОБА_2 не заявляли ці клопотання суду першої інстанції, апеляційному суду не вказали виняткових підстав, за яких не мали можливості їх заявити до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від них.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що копія акту приймання-передачі грошових коштів від 06.11.2013 року у розмірі 27 850 доларів США міститься у додатках до позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_21 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненими (справа №643/213/16-ц), яка об`єднана з даною справою №643/12418/15 (т.4 а.с. 42), тобто, сторона позивача з 2017 року була обізнана з матеріалами цивільної справи, зокрема, і з актом приймання-передачі грошових коштів від 06.11.2013 року. Оскільки апеляційним судом відмовлено у задоволенні клопотання про витребовування оригіналу акту приймання-передачі грошових коштів від 06.11.2013 року, у зв`язку з чим є неможливим призначення відповідної експертизи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 10.11.2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим №3524, на суму 39 600 доларів США строком до 10.11.2011 року, згідно п.1 якого позичальники солідарно зобов`язалися в порядку та строки, що передбачені договором, повернути вказану суму.

У п.1 договору сторони досягли домовленості про повернення позичальниками позикодавцю коштів частинами не менш як по 800 доларів США не пізніше 10 числа кожного місяця, а останній платіж не пізніше 10.11.2011 року у розмірі 30 800 доларів США (т.3 а.с. 134).

Відповідно до п.7 договору позики за прострочення виконання своїх зобов`язань позичальники повинні солідарно сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) у розмірі 1500 грн. за кожен день прострочення (т. 3 а.с. 134).

17.11.2011 року між ОСОБА_7 , яка діє від імені ОСОБА_8 на підставі дублікату нотаріально посвідченої довіреності, уклала із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 договір про внесення змін та доповнень №1 до договору позики, посвідченого 10.11.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим №3524, згідно п.1 якого сторони домовилися, що позикодавець передав у власність позичальникам 388 800 грн., що на момент укладення договору складало за згодою сторін в еквіваленті 48 600 доларів США. Позичальники зобов`язувалися повернути частинами кошти у строки, визначені у новій редакції п.1 договору позики, а саме 11 600 доларів США не пізніше 17.11.2011 року, наступні часткові повернення по 750 доларів США не пізніше 10 числа кожного місяця та остаточне повернення у сумі 28 750 доларів США не пізніше 10.11.2012 року (т.3 а.с. 135).

У забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за договором позики між ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_7 , яка діє від імені ОСОБА_8 на підставі дублікату нотаріально посвідченої довіреності, та ОСОБА_6 17.11.2011 року був укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 поручився перед ОСОБА_8 за повернення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 коштів та став разом з ними солідарним боржником (т. 3 а.с. 136).

З моменту укладення 17.11.2011 року договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики до дати подання позову 28.07.2015 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повернули лише частину позичених коштів, тому станом на дату подання позову 28.07.2015 року відповідачі свої зобов`язання не виконали, кошти у сумі 29 000 доларів США не повернули.

Відповідачі вказані обставини не спростували жодними належними та допустимими доказами, а розписки про одержання частин позики ОСОБА_8 , на які посилається у відзиві відповідач ОСОБА_1 (том 6 а.с.1-2), до цього відзиву не долучені. Суд зазначає, що долучені копії розписок до позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненим не можуть бути прийняті судом як належні докази, оскільки вони долучені як докази до позову, який судом залишений без розгляду.

10.11.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим №3526, з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за договором позики від 10.11.2010 року, за реєстровим №3524, за умовами якого ОСОБА_3 передає ОСОБА_8 нежитлові приміщення №5,6, площею 29,2 кв.м. в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належав іпотекодовцю ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 14.04.2010 року приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л.В., № 1422 (т. 3 а.с. 142-143, 148-149).

10.11.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим номером №3528, за умовами якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_8 в іпотеку нежитлову будівлю літ. «Е-1», загальною площею 154, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки належав ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.11.2007 року №2-10750/07, зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.12.2007 року (т.3 а.с. 144-145, 150-151).

17.11.2011 року між ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_7 , яка діє від імені ОСОБА_8 на підставі дублікату нотаріально посвідченої довіреності, та ОСОБА_3 був укладений договір про внесення змін та доповнень №1 до іпотечного договору (посвідченого 10.11.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровими №3526), який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим № 3505, згідно п.1 якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_8 388 800 грн., що на момент укладення договору складало за згодою сторін в еквіваленті 48 600 доларів США, зі строком виконання до 10.11.2012 року. Іпотекодавець передає в іпотеку нежитлові приміщення №5,6, площею 29,2 кв.м., в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.3 а.с. 146).

17.11.2011 року між ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_7 , яка діє від імені ОСОБА_23 на підставі дублікату нотаріально посвідченої довіреності, та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін та доповнень №1 до іпотечного договору (посвідченого 10.11.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим №3528), який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим № 3506, згідно п.1 якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_8 388 800 грн., що на момент укладення договору складало за згодою сторін в еквіваленті 48 600 доларів США, строком виконання до 10.11.2012 року. Іпотекодавець передає в іпотеку нежитлову будівлю літ. «Е-1» загальною площею 154,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 3 а.с.147).

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30.03.2016 року задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_24 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненим, визнано іпотечний договір від 10.11.2010 року з усіма доповненнями та додатками до нього, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрований в реєстрі за №3528, таким, що припинив свою дію; зобов`язано орган державної реєстрації прав внести записи в Державний реєстр прав про припинення обтяження нерухомого майна у вигляді нежитлова будівлі літ. «Е-1», площею 154,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , іпотекою, зареєстрованою в реєстрі за №3528, а також про припинення обтяження цього нерухомого майна забороною відчуження, зареєстрованою в реєстрі №3529; визнано іпотечний договір від 10.11.2010 року з усіма доповненнями та додатками до нього, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрований в реєстрі за №3526, таким, що припинив свою дію; зобов`язано орган державної реєстрації прав внести записи в Державний реєстр прав про припинення обтяження нерухомого майна у вигляді нежитлових приміщень №5,6, площею 29,2 кв.м., в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекою, зареєстрованою в реєстрі за №3526, а також про припинення обтяження цього нерухомого майна забороною відчуження, зареєстрованою в реєстрі № 3527 (т. 3 а.с. 152-153).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року (справа №643/213/16-ц) - скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 5 а.с. 68-69).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки (справа №643/12418/15, провадження №2/643/248/18) об`єднано в одне провадження з позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненими (справа №643/213/16, провадження №2/643/2806/18), об`єднаній справі присвоєно №643/12418/15, провадження №2/643/248/18 (т.2 а.с. 103).

Відповідно до договорів відступлення права вимоги за іпотечними договорами, посвідченими приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрованими в реєстрі за №3526 та №3528, від 07.06.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., за реєстровими № №797 та №798, ОСОБА_8 відступив ОСОБА_2 право вимоги за договором позики, в редакції договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики , а також своїх прав як іпотекодержатель за укладеними ним із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 іпотечними договорами, в редакції відповідних договорів про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечних договорів (т. 3 а.с. 156,157).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №251101504 від 02.04.2021 року слідує, що право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю літ. «Е-1», загальною площею 154, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з 17.09.2019 року зареєстровано за ТОВ «ОЛЕВІБ». Підставою для такої державної реєстрації став акт приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ», б/н від 17.09.2019, видавник ОСОБА_11 (т.3 а.с. 162).

Власниками ТОВ «ОЛЕВІБ» є ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , до 17.02.2020 року одним із власників вказаного ТОВ «ОЛЕВІБ» був ОСОБА_11 (т.1 а.с. 163).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №251102899 від 02.04.2021 року слідує, що право власності на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення №5,6, площею 29,2 кв.м., в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.06.2016 року зареєстроване за ОСОБА_11 . Підставою для такої державної реєстрації став договір купівлі-продажу між ОСОБА_25 та ОСОБА_11 , посвідчений 17.06.2016 року приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. Згідно договору іпотеки від 29.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А., за №904, ОСОБА_11 передав вказане нерухоме майно в іпотеку ОСОБА_12 (т.3 а.с. 164, 223-226, 237).

При цьому, жодної інформації у Державних реєстрах нерухомого майна, що ОСОБА_2 був та є іпотекодержателем, не міститься.

При вирішенні позовної вимоги про стягнення боргу за договорами позики суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

При вирішенні позовної вимоги про стягнення відсотків за користування чужими коштами на підставі частини першої статті 1048 ЦК Українисуд першої інстанції виходив з наступного.

У постанові від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, міститься у постанові Верховного Суду України від 16.09.2017 року у справі №6-2667цс16.

Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому зазначена норма права та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.

Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню - буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, варто мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалася.

Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 та у постанові від 31.10.2018 року у справі №14-318цс18.

В частині вирішення позовної вимоги про стягнення 3% річних суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня звернення до суду з первісним позовом, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Такі висновки містяться, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року №373/2054/16 та від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц.

В частині позовної вимоги про стягнення пені суд першої інстанції виходив з наступного.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою; правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (частина перша статті 547 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другоюстатті 551 ЦК Українивизначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтями 6 та 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, зокрема, що визначення сторонами його умов.

В частині позовних вимог про визнання недійсними акту приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ »від 17.09.2019 року, договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , посвідченого 17.06.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А., за реєстровим №904, та договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,посвідченого 29.08.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А., за реєстровим №1277, суд першої інстанції виходив з настурного.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 року у справі №910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 року у справі №920/1771/14, від 30.11.2016 року у справі №910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину потрібно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Отже, у справах про оспорювання договору за позовом особи, яка не є його стороною, спершу потрібно встановити, яким чином договір порушує (зачіпає) її права та законні інтереси.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Судуу постанові від 03.07.2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19).

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

В частині вирішення позовної вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з абзацами першим-третім частини 3 статті 26 Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостоїстатті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостоїстатті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав.

У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

В частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та передачі предметів іпотеки в управління позивача суд першлї інстанції виходив з наступного.

Іпотека, як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Як передбачено ч.1,3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїстаттею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За змістом положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цьогоЗакону.

Суд першої інстанції зауважив, що виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст. 38,39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку»встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостоюстатті 38 цього Закону.

Частина 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору (згідно уточненої позовної заяви про збільшення розміру позовних вимог (т.3 а.с. 121-133)) є: 1) визнання недійсним виданого 17.09.2019 року, серія та номер: б/н, ОСОБА_11 (ТОВ «ОЛЕВІБ») акту приймання-передачі вкладу до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕВІБ», справжність підпису на якому засвідчено 17.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою О.С. за реєстровим №1115,1116, та скасування винесеного на його підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48786060 від 20.09.2019 року 15:23:58, прийнятого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою О.С.; 2) визнання недійсним укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 договору купівлі-продажу, посвідченого 17.06.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. за реєстровим №904, та скасування винесеного на його підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30117268 від 17.06.2016 року 18:33:13, прийнятого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А.; 3) визнання недійсним укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 договору іпотеки, посвідченого 29.08.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. за реєстровим №1277, та скасування винесеного на його підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31132069 від 29.08.2016 року 14:28:51, прийнятого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А., та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31131605 від 29.08.2016 року 14:13:44, прийнятого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А.; 4) стягнення солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 неповернутої частини позичених коштів, збільшеної на 3% річних, процентів за користування позикою в сумі еквівалентній 45 614 (сорока п`яти тисячам шестистам чотирнадцяти) доларам США та неустойки в сумі 918 000 (дев`ятсот вісімнадцять тисяч) гривень 00 коп.; 5) в рахунок задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за договором позики від 10.11.2010 року в редакції відповідно до договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики на суму заявлених в цьому позові вимог щодо стягнення неповернутої частини позичених коштів у розмірі 29 000 доларів США, процентів за користування позикою у розмірі 15 156 доларів США, 3% річних у розмірі 1458 доларів США, що загалом становить суму у розмірі 45 614 (сорок п`ять тисяч шістсот чотирнадцять) доларів США та неустойки в сумі 918 000 (дев`ятсот вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп.; 6) звернення стягнення на предмети іпотеки - нежитлові приміщення №5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлову будівлю літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - із застосуванням, визначеної ст. 41 Закону України «Про іпотеку», процедури продажу шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону; 7) з метою збереження предметів іпотеки до моменту їх реалізації, передати ці предмети іпотеки - нежитлові приміщення №5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлову будівлю літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в управління позивача ОСОБА_2 на період до їх реалізації з наданням права обладнання предметів іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до об`єктів нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предметів іпотеки з правом отримання орендної плати.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції і це не заперечується сторонами, що 10.11.2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим №3524, на суму 39 600 доларів США строком до 10.11.2011 року, згідно п.1 якого позичальники солідарно зобов`язалися в порядку та строки, що передбачені договором, повернути вказану суму.

Пункт 1 цього договору передбачає, що сторони досягли домовленості про повернення позичальниками позикодавцю коштів частинами не менш як по 800 доларів США не пізніше 10 числа кожного місяця, а останній платіж - не пізніше 10.11.2011 року у розмірі 30 800 доларів США (т.3 а.с. 134).

Пунктом 7 цього договору позики передбачено, що за прострочення виконання своїх зобов`язань позичальники повинні солідарно сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) у розмірі 1500 грн. за кожен день прострочення (т. 3 а.с. 134).

10.11.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим №3526, з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за договором позики від 10.11.2010 року, за реєстровим №3524, за умовами якого ОСОБА_3 передає ОСОБА_8 нежитлові приміщення №5,6, площею 29,2 кв.м. в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належав іпотекодовцю ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 14.04.2010 року приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л.В., № 1422 (т. 3 а.с. 142-143, 148-149).

10.11.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим номером №3528, за умовами якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_8 в іпотеку нежитлову будівлю літ. «Е-1», загальною площею 154, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки належав ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.11.2007 року №2-10750/07, зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.12.2007 року (т.3 а.с. 144-145, 150-151).

17.11.2011 року між ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_8 на підставі дублікату нотаріально посвідченої довіреності, уклала із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 договір про внесення змін та доповнень №1 до договору позики, посвідченого 10.11.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим №3524, згідно п.1 якого сторони домовилися, що позикодавець передав у власність позичальникам 388 800 грн., що на момент укладення договору складало за згодою сторін в еквіваленті 48 600 доларів США. Позичальники зобов`язувалися повернути частинами кошти у строки, визначені у новій редакції п.1 договору позики, а саме 11 600 доларів США не пізніше 17.11.2011 року, наступні часткові повернення по 750 доларів США не пізніше 10 числа кожного місяця та остаточне повернення у сумі 28 750 доларів США не пізніше 10.11.2012 року (т.3 а.с. 135).

У забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за договором позики між ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_7 , яка діє від імені ОСОБА_8 на підставі дублікату нотаріально посвідченої довіреності, та ОСОБА_6 17.11.2011 року був укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 поручився перед ОСОБА_8 за повернення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 коштів та став разом з ними солідарним боржником (т. 3 а.с. 136).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що договір поруки від 17.11.2011 року, укладений між ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , не був оспорений позичальниками ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

17.11.2011 року між ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_7 , яка діє від імені ОСОБА_8 на підставі дублікату нотаріально посвідченої довіреності, та ОСОБА_3 був укладений договір про внесення змін та доповнень №1 до іпотечного договору (посвідченого 10.11.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровими №3526), який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим № 3505, згідно п.1 якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_8 388 800 грн., що на момент укладення договору складало за згодою сторін в еквіваленті 48 600 доларів США, зі строком виконання до 10.11.2012 року. Іпотекодавець передає в іпотеку нежитлові приміщення №5,6, площею 29,2 кв.м., в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.3 а.с. 146).

17.11.2011 року між ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_7 , яка діє від імені ОСОБА_23 на підставі дублікату нотаріально посвідченої довіреності, та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін та доповнень №1 до іпотечного договору (посвідченого 10.11.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим №3528), який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим № 3506, згідно п.1 якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_8 388 800 грн., що на момент укладення договору складало за згодою сторін в еквіваленті 48 600 доларів США, строком виконання до 10.11.2012 року. Іпотекодавець передає в іпотеку нежитлову будівлю літ. «Е-1» загальною площею 154,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 3 а.с.147).

Як вбачається з матеріалів справи і це визнається стороною позивача, станом на час пред`явлення ОСОБА_8 позову 04.08.2015 року, позичальники ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 частково повернули грошові кошти на виконання укладених договорів позики, а саме у період з 10.11.2010 року до 10.11.2011 року відповідачами було повернуто борг у розмірі 11 600 доларів США та у період з 17.11.2011 року по 31.07.2014 року повернуто борг у розмірі 7 950 грн., а всього ними повернуто 19 550 доларів США, неповернутими залишилися позичені кошти в сумі, еквівалентній 29 000 доларів США (як про це заявляє в уточненій позовній заяві позивач ОСОБА_2 правонаступник позивача ОСОБА_8 ) і це підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до договорів відступлення права вимоги за іпотечними договорами, посвідченими приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрованими в реєстрі за №3526 та №3528, від 07.06.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., за реєстровими № №797 та №798, ОСОБА_8 відступив ОСОБА_2 право вимоги за договором позики, в редакції договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики , а також своїх прав як іпотекодержатель за укладеними ним із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 іпотечними договорами, в редакції відповідних договорів про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечних договорів (т. 3 а.с. 156,157).

14.01.2016 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорі іпотеки припиненими.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України (у редакції від 01.01.2016 року) особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Пред`являючи позов 14.01.2016 року, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не повідомили суд про те, що у його провадженні вже перебуває цивільна справа №643/12418/15-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договорами позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, у якій ухвалою суду від 17.08.2015 року було відкрито провадження та справа вперше була призначена до розгляду на 31.08.2015 року об 11-30 год. (т.1 а.с. 43), в якій предметом спору є ті самі правовідносини щодо виконання сторонами іпотечних договорів від 10.11.2010 року з внесеними змінами від 17.11.2011 року та доповненнями. Позичальники ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не були позбавлені процесуальної можливості пред`явити зустрічні вимоги у справі №643/12418/15-ц за позовом ОСОБА_8 до них.

У редакції ЦПК України від 15.12.2017 року законодавець вже передбачив неприпустимість зловживання процесуальними правами учасниками судового процесу (ст. 44 ЦПК) та згідно п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК Українт позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

З матеріалав цивільної справи №643/12418/15-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вбачається, що 04.12.2015 року представник ОСОБА_1 адвокат Гончаров С.І. подавав Московському районному суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неотриманням копії позовної заяви (т.1 а.с. 106), надав суду витяг з договору про надання правової допомоги від 04.12.2015 року (т.1 а.с. 107), згідно журналу судового засідання від 04.12.2015 року представник ОСОБА_1 адвокат Гончаров С.І. брав участь у судовому засіданні, отримав судову повістку на наступне судове засідання на 24.12.202015 року (т.1 а.с. 108,109).

Отже, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 достовірно знав про перебування цивільної справи №643/12418/15-ц за позовом ОСОБА_8 у провадженні суду.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30.03.2016 року задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненим, визнано іпотечний договір від 10.11.2010 року з усіма доповненнями та додатками до нього, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрований в реєстрі за №3528, таким, що припинив свою дію; зобов`язано орган державної реєстрації прав внести записи в Державний реєстр прав про припинення обтяження нерухомого майна у вигляді нежитлова будівлі літ. «Е-1», площею 154,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , іпотекою, зареєстрованою в реєстрі за №3528, а також про припинення обтяження цього нерухомого майна забороною відчуження, зареєстрованою в реєстрі №3529; визнано іпотечний договір від 10.11.2010 року з усіма доповненнями та додатками до нього, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрований в реєстрі за №3526, таким, що припинив свою дію; зобов`язано орган державної реєстрації прав внести записи в Державний реєстр прав про припинення обтяження нерухомого майна у вигляді нежитлових приміщень №5,6, площею 29,2 кв.м., в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекою, зареєстрованою в реєстрі за №3526, а також про припинення обтяження цього нерухомого майна забороною відчуження, зареєстрованою в реєстрі № 3527 (т. 3 а.с. 152-153).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року (справа №643/213/16-ц) - скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 5 а.с. 68-69).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки (справа №643/12418/15, провадження №2/643/248/18) об`єднано в одне провадження з позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненими (справа №643/213/16, провадження №2/643/2806/18), об`єднаній справі присвоєно №643/12418/15, провадження №2/643/248/18 (т.2 а.с. 103).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки (справа №643/12418/15, провадження №2/643/248/18) та за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненими - залишено без розгляду (т.2 а.с. 234-235).

Постановою Харківського ареляційного суду від 15 вересня 2020 року ухвала Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року в частині залишення без розгляду позову ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.3 а.с. 16-17).

Таким чином, згідно постанови Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року та ухвали Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненими - залишена без розгляду, а отже, додані до цієї позовної заяви додатки та докази не можуть бути предметом розгляду та дослідження судом при розгляді позову ОСОБА_2 правонаступника позивача ОСОБА_8 , оскільки були надані на підтвердження позову, який залишено судом без розгляду.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №251101504 від 02.04.2021 року слідує, що право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю літ. «Е-1», загальною площею 154, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з 17.09.2019 року зареєстровано за ТОВ «ОЛЕВІБ». Підставою для такої державної реєстрації став акт приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ», б/н від 17.09.2019, видавник ОСОБА_11 (т.3 а.с. 162).

Власниками ТОВ «ОЛЕВІБ» є ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , до 17.02.2020 року одним із власників вказаного ТОВ «ОЛЕВІБ» був ОСОБА_11 (т.1 а.с. 163).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №251102899 від 02.04.2021 року слідує, що право власності на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення №5,6, площею 29,2 кв.м., в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.06.2016 року зареєстроване за ОСОБА_11 . Підставою для такої державної реєстрації став договір купівлі-продажу між ОСОБА_25 та ОСОБА_11 , посвідчений 17.06.2016 року приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. Згідно договору іпотеки від 29.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А., за №904, ОСОБА_11 передав вказане нерухоме майно в іпотеку ОСОБА_12 (т.3 а.с. 164, 223-226, 237).

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, а саме, що загальна сума заборгованості позичальників ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 перед позикодавцем ОСОБА_2 станом на час пред`явлення позову 04.08.2015 року становить суму, що еквівалентна розміру 29 000 доларів США. Відповідачі не спростували вказаний розмір заборгованості належними та допустимими доказами. Надані розписки та акти приймання-передачі грошових коштів як докази до позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , який залишено судом без розгляду, не можуть братися до уваги судом при вирішення даної справи.

Згідно п. 9 іпотечних договорів від 10.11.2010 року та договорів про внесення змін та доповнень до них від 17.11.2011 року, іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні іпотекодавцем сплати боргу більш ніж на п`ять днів за договором позики, у забезпечення якої укладаються ці договори.

Отже, позивач ОСОБА_26 як іпотекодержатель набув право звернення стягнення на предмети іпотеки: - нежитлову будівлю літ. «Е-1», загальною площею 154,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; - нежитлові приміщення №5,6, площею 29,2 кв.м., в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, нежитлову будівлю літ. «Е-1», загальною площею 154, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з 17.09.2019 року було зареєстровано за ТОВ «ОЛЕВІБ» на підставі акту приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ», б/н від 17.09.2019, видавник ОСОБА_11 (т.3 а.с. 162), а нежитлові приміщення №5,6, площею 29,2 кв.м., в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.06.2016 року були зареєстровані за ОСОБА_11 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17.06.2016 року між ОСОБА_25 та ОСОБА_11 .

У подальшому згідно нотаріально посвідченого договору іпотеки від 29.08.2016 року ОСОБА_11 передав вказане нерухоме майно в іпотеку ОСОБА_12 .

Як правильно встановив суд першої інстанції, оскільки заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 30.03.2016 року у справі №643/213/16-ц за позовом ОСОБА_27 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання договорів іпотеки припиненими було скасовано ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.02.2018 року, а у подальшому ухвалою цього ж суду від 26.05.2020 року - цей позов залишено без розгляду, то дійсно діяла презумпція правомірності правочинів, укладених між сторонами договорів позики та іпотек, тобто, договір купівлі-продажу від 17.06.2016 року, укладений між ОСОБА_25 та ОСОБА_11 , та акт приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ», б/н від 17.09.2019 року, були вчинені саме під час дійсності та чинності договорів позики та іпотек від 10.11.2010 року та від 17.11.2022 року.

Також, перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 як представником ОСОБА_8 на підставі довіреності були складені та підписані розписки, якими він надавав згоду про подовження строку дії укладеного договору позики без застосування жодних штрафів, пені, неустойок чи інших, передбачених укладеними ними договорами або законом, несприятливих для них наслідків 21.04.2012 року, 20.11.2012 року, 15.03.2013 року, 17.04.2013 року, 17.06.2013 року, 06.11.2013 року, 17.12.2013 року, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки розписки, на які посилається відповідач ОСОБА_1 , суду першої інстанції ним як докази не подавалися; до відзиву на позов ОСОБА_19 , який подано безпосередньо відповідачем ОСОБА_1 , ці розписки не були додані, судом першої інстанції вони не досліджувалися та не надавалася їм правова оцінка, апеляційним судом вони не можуть братися до уваги, у розумінні ч. 3 ст. 376 ЦПК України вони є новими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що протягом періоду з 10.12.2010 року по 31.07.2014 року ОСОБА_1 разом з іншими позичальниками сплачував суму боргу частинами і таким чином виконував зобов`язання, передбачені договором позики, то ці доводи частково приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки стороною позивача визнається, що у період з 10.11.2010 року до 10.11.2011 року відповідачами було частково повернуто борг у розмірі 11 600 доларів США та у період з 17.11.2011 року по 31.07.2014 року повернуто борг у розмірі 7 950 доларів США і це вбачається зі змісту позовних вимог, тобто, частково борг був повернутий, проте, остаточно боргові зобов`язання у розмірі 29 000 доларів США відповідачами не були виконані.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно п. 8 договору позики від 10.11.20010 року сторони домовились, що виконання позичальниками зобов`язань по поверненню позики буде підтверджуватися розписками про отримання від відповідача або від його представника, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, а повне виконання усіх зобов`язань за цим договором підтверджується наданням від позикодавця (від його представника, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності) нотаріально посвідченої заяви про отримання всієї суми позики, отже, позичальники сплатили всю суму боргу у повному обсязі, у зв`язку з чим, договір позики був виконаний повністю, але ОСОБА_8 , всупереч Закону й договору, не надав нотаріальної заяви про отримання всієї суми позики, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідачем ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження виконання боргових зобов`язань перед позикодавцем ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги про те, що неналежне повідомлення про дату, час і місце судових засідань та фактичне позбавлення відповідача ОСОБА_1 можливості надати заперечення проти позовних вимог відповідачем ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи у 2020 році, що відсутні визначені процесуальним законом докази належного повідомлення відповідача про призначений розгляд справи апеляційним судом, то ці доводи виходять за межі даного апеляційного перегляду щодо законності і обгрутованості рішення суду першої інстанції від 26.10.2023 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що у період розгляду судом цивільної справи внаслідок такої форс-мажорної ситуації як військової агресії Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, ОСОБА_1 був вимушений тимчасово виїхати за кордон разом зі своєю сім`єю, досить тривалий час не проживав за адресою місця своєї реєстрації та проживання внаслідок обставин непереборної сили, тому не отримував жодних рекомендаційних листків, повісток, скарг про виклик до суду, тобто, відповідач ОСОБА_20 не був належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи, дату, час та місце судових засідань, чим було порушено право відповідача на справедливий суд та фактичне позбавлення можливості заперечення проти позовних вимог, позбавлення права надання доказів та аргументів для заперечення таких позовних вимог, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки згідно матеріалів справи рекомендована судова повістка у судове засідання на 26.10.2023 року о 09-00 год. на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), яка була зазначена ним особисто у його позові до ОСОБА_8 (т.1 а.с. 5) та значиться у договорах позики та іпотечних договорах (т.1 а.с. 9-10, 14-19), була повернута до суду першої інстанції з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.7 а.с. 100-101). Згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави вважати відповідача ОСОБА_1 таким, що неналежно повідомлений про дату, час і місце засідання суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт сплати боргу по поверненню грошових коштів підтверджується відповідними розписками ОСОБА_8 , що позичальник ОСОБА_1 сплатив суму боргу в повному обсязі з датою останньої розписки ще від 31.07.2014 року, у зв`язку з чим договір позики вважається виконаним сторонами в повному обсязі, що оригінали боргових розписок про сплату часток боргу за договором позики були повністю проігноровані судом при прийнятті рішення від 26.10.2023 року та не були враховані судом як належні докази сплати боргу, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки зазначені розписки не були надані як докази відповідачем ОСОБА_1 в якості доказів та не досліджувалися судом першої інстанції при вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги в частині визнання недійсними акту приймання-передачі вкладу достатутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ» від 17.09.2019 року та договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , та договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , то для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину, що на момент перереєстрації даної нерухомості та укладанні договору купівлі- продажу вже було ухвалене рішення Московським районним судом м. Харкова про припинення договору іпотеки, яке набрало законної сили, то ці доводи не заслуговують на увагу з підстав, викладених вище у мотивувальній частині цієї постанови.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним у справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов