ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м.Суми

Справа №591/4995/22

Номер провадження 22-ц/816/332/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Кирилкіним Радіоном Олеговичем

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Клименко А.Я. у м. Суми, повний текст якого складено 16 жовтня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, стягнутих рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2017 року по справі № 591/5378/17 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі з 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), щомісячно, до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивував тим, що з 15 вересня 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, у період якого народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2017 року змінено розмір стягнутих аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частини заробітку(доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

03 серпня 2018 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . Мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 серпня 2022 року стягнуто з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку(доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та на утримання ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, починаючи стягнення з 10 червня 2022 року.

Вказував, що після стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 його матеріальне становище змінилося, оскільки з нього стягнуто судовим рішенням аліменти на утримання іншого сина та дружину, відповідно, його дохід зменшився.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Кирилкін Р.О., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що факт народження дитини в іншому шлюбі тягне за собою зміну матеріального становища та зміну сімейного стану. Крім того, зміна сімейного стану позивача є самостійною підставою для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів.

Також звертає увагу суду на те, що рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 серпня 2022 року, яким з нього стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 та дружини ОСОБА_5 , набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що з 15 вересня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5).

Сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 березня 2010 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини (а.с. 7-8).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2017 року змінено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частини заробітку(доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, аліменти виплачувати матері дитини (а.с. 9-10).

03 серпня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 11).

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 серпня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку(доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, аліменти виплачувати матері дитини ОСОБА_5 . Стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, починаючи стягнення з 10 червня 2022 року (а.с. 13).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем існування об`єктивних підстав, визначених чинним законодавством для зменшення розміру аліментів. Також суд вважав, що зменшення розміру аліментів не відповідає інтересам дітей, ставить їх у несприятливі умови в частині матеріального забезпечення, погіршуючи положення самих дітей.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ч. 1 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При цьому, за змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

6) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, зміна розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку обставин, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилається на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки народився син Всеволод у іншому шлюбі з ОСОБА_5 . Крім того, на утримання сина ОСОБА_6 та дружини він сплачує аліменти.

Проте, позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зміну в бік погіршення його матеріального становища на час звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, або докази щодо поліпшення матеріального становища позивача, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Також, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну обставин, які потягли за собою неможливість сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , у раніше визначеному судом розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнутий рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2017 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення , у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває інша дитина та дружина, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.

Крім того колегія суддів наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України).

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що підставою для зміни розміру аліментів є зміна матеріального становища позивача у зв`язку з народженням другої дитини у іншому шлюбі та сплата на її утримання аліментів, оскільки дитина від попереднього шлюбу не повинна бути звужена у правах через народження у платника аліментів іншої дитини. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Як убачається зі змісту рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 серпня 2022 року, яким стягнуто з позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, у розмірі частини заробітку на кожного, ОСОБА_1 позовні вимоги визнав повністю.

Також колегія суддів зауважує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, на матір.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Колегією суддів також не встановлено порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Відтак, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Кирилкіним Радіоном Олеговичем, залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов