Провадження № 2/317/617/2024
Справа № 317/1440/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького районного суду Запорізької області Нікітін В.В., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича (третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 ) про визнання незаконними та скасування постанови державного виконавця та акту державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2024 року до мого провадження надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. про визнання незаконними та скасування постанови державного виконавця та акту державного виконавця.

Предметом позову є визнання незаконними та скасування постанови та акту приватного виконавця Сколибога О.С. у виконавчому провадженні № 59654359, які прийняті ним 03 березня 2020 року та за якими стягувачу ( ОСОБА_2 ) було передано частину майна боржника (позивача в даній справі) в рахунок погашення боргу.

Вказані постанова та акт були прийняті приватним виконавцем в ході виконання судового рішення по справі № 317/2973/17, в якому позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є сторонами (боржник та стягувач відповідно).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) погодився з висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки позивач, який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про оскарження рішень виконавця, оскільки законом у цьому випадку прямо передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником вказаних рішень в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з прийнятими приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення постановою та актом про передачу його майна стягувачу, не може пред`являти позов про визнання незаконними та скасування таких постанови та акту та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки правовідносини в даній справі виникли у виконавчому провадженні № 59654359 і стосуються прийнятих в межах цього виконавчого провадження рішень приватного виконавця, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (у позовному провадженні).

При цьому, вирішуючи питання щодо відкриття провадження по цій справі, суд керувався правовими висновками, що наведені в Постанові Верховного Суду (Третя судова палата КЦС) від 26.01.2022 по справі № 534/1762/18.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст.ст. 259, 260 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича (третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 ) про визнання незаконними та скасування постанови державного виконавця та акту державного виконавця в зв`язку з тим, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в позовному провадженні.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця у виконавчому провадженні, що триває, може бути здійснене в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Запорізького апеляційного суду.

Суддя В.В. Нікітін