н/п 2/490/238/2024 Справа № 490/3793/22
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Красноноженко Л.О., за участі представника позивача адвоката Скотнікова О.М., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Матвєєва В.В., відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна сіпльною сумісною власністю та визнання недійсними договору купівлі-продажу автомобіля,-

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2022 року позивачка з подальшим уточненням позовних вимог звернулася до суду до відповідачки з позовом, в якому остаточно просить визнати вантажний автомобіль Mercedes-Benz 1999 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 ; вантажний автомобіль Renault Premium 2004 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , д/н НОМЕР_4 ; легковий автомобіль Renault Laguna 2005 року випуску, номер кузову НОМЕР_5 , д/н НОМЕР_6 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також визнати недійсними - договір купівлі-продажу №30/2695 вантажного автомобілю Mercedes-Benz 1999 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , укладеного 09.02.2021р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; - договір купівлі-продажу №6547/21/010397 вантажного автомобілю Renault Premium 2004 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , д/н НОМЕР_4 укладеного 23.01.2021р. між ОСОБА_4 (який діяв від імені ОСОБА_5 ) та ОСОБА_1 ; договір купівлі-продажу №6547/21/010418 легкового автомобілю Renault Laguna 2005 року випуску, номер кузову НОМЕР_5 , д/н НОМЕР_6 , укладеного 26.01.2021р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог посилається на те, що перебувала з ОСОБА_4 в шлюбі з 17.02.2018 року, під час якого вони придбали у спільну власність вказані автомобілі. 01.12.2021 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу не встигли поділити спільне майно, оскільки в зв`язку з військовою агресією рф проти України, позивачка вимушена була виїхати з м. Миколаєва, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

15.11.2022 року надійшов відзив на позов від відповідачки ОСОБА_1 ,в яккому просять відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування своїх заперечеь посилається на те, що спірні автомобілі були продані ОСОБА_4 ще до розірвання шлюбу не знайшли свого підтвердження. Відповідачка впевнена, що позхивачка була обізнана про продаж автомобілів її чоловіком, оскільки продаж автомобілів був його діяльністю. Крім того позивачкою взагалі не надано доказів, що вказані автомобілі були придбані за спільні сумісні кошти подружжя та набули режиму спільної сумісної власнсоті подружжя.

Ухвалою суду від 26.09.2022 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду про забезпечення позову від 26 вересня 2022 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вантажний автомобіль Mercedes-Benz 1999 року випуску, номер кузову НОМЕР_7 , д/н НОМЕР_2 ; вантажний автомобіль Renault Premium, 2004 року випуску, номер кузову НОМЕР_8 , д/н НОМЕР_4 ; легковий автомобіль Renault Laguna, 2005 року випуску, номер кузову НОМЕР_5 , д/н НОМЕР_6 шляхом заборони вчиняти щодо рухомого майна будь які дії щодо відчуження права власності . В задоволенні вимог заяви про накладення заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо користування та розпорядження цим майном- відмовлено.

Ухвалою суду про витребування доказів від 26 вересня 2022 року витребувано в строк до 30 жовтня 2022 року у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області (54020, м.Миколаїв, пров.Транспортний,1а/1) відомості, хто був власником автомобілів: вантажний автомобіль Mercedes-Benz 1999 року випуску, номер кузову НОМЕР_7 , д/н НОМЕР_2 ; вантажний автомобіль Renault Premium, 2004 року випуску, номер кузову НОМЕР_8 , д/н НОМЕР_4 ; легковий автомобіль Renault Laguna, 2005 року випуску, номер кузову НОМЕР_5 , д/н НОМЕР_6 за період з 17.02.2018 року пол теперішній час та на підставі яких документів відбувалася реєстрація прав власності.

На адресу суду надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою суду про витребування доказів від 26.01.2023 року витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянової Наталі Валеріївни (м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 72) завірену належним чином копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вимог ухвали суду надійшла копія спадкової справи № 168/2022 до майна померлого28 липня 2022 року ОСОБА_4 , з якої вбачається, що єдиними спадклоємцями , які звернулися з заявою про прийняття спадщини в установленому законом порядку є його донька ОСОБА_6 , 2019 р.н., в особі законного представника ОСОБА_3 , та мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 22.11.2023 року клопотання представника позивачки адвоката Скотникова О.М. про залучення співвідповідача - задоволено. Залучено у якості співвідповідача по справі ОСОБА_2 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_9 . У зв`язку із залученням співвідповідача оголошено перерву у підготовчому засіданні до 22 січня 2024 року .

Ухвалою суду від 22.01.2024 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та призначено цивільну справу до розгляду по суті .

Позивач в судове засідання не з`явилася, направила свого представника адвоката Скотникова О.М., який підтримав вимоги позову та просив про його задволення з викладених підстав.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Матвєєв В.В. в судовому засіданні просив про відмову у задоволенні позову з викладених у відзиві підстав. Звернув увагу суду, що ОСОБА_7 , як добросовісний покупець вказаних автомобілів не могла і не мала знати про перебування у шлюбі продавця цих автомобілів, отже в будь-якому разі відсутні підстави для визнання цих договрів купівлі-продажу недійсними.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню та зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.

Судом з`ясовано, що з 17 лютого 2018 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, який розірвано рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 01 грудня 2021 року. Як вбачається з вказаного рішення суду, ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу у липні 2021 року, при цьому зазначав у позові, що з березня 2020 року вони фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Як вбачається з копії спадкової справи № 168/2022 до майна померлого28 липня 2022 року ОСОБА_4 , єдиними спадклоємцям , які звернулися з заявою про прийняття спадщини в установленому законом порядку є його донька ОСОБА_6 , 2019 р.н., в особі законного представника ОСОБА_3 , та мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як слідує з даних Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області: ОСОБА_4 набув у власність:

- вантажний автомобіль Mercedes-Benz 1999 року випуску, номер кузову НОМЕР_7 (наразі д/н НОМЕР_2 ) 10 січня 2020 року , в подальшому цей автомобіль був проданий ( що не заперечують відповідачі) ОСОБА_7 09 лютого 2021 року.

; легковий автомобіль Renault Laguna, 2005 року випуску, номер кузову НОМЕР_5 ( наразі д/н НОМЕР_6 ) 22 березня 2019 року, в подальшому цей автомобіль був проданий ( що не заперечують відповідачі) ОСОБА_7 26 ісчня 2021 року.

Вантажний автомобіль Renault Premium, 2004 року випуску, номер кузову НОМЕР_8 , д/н НОМЕР_4 перереєстрований на ім`я ОСОБА_7 23 січян 2021 року, при цьому згідно відомостей Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській областу власності ОСОБА_4 ніколи не перебував

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення права спільної сумісної власності подружжя, регулюються СК України, зокрема, ст.60, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 та 2 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Такими об`єктами є : заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Як зазначено у ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вантажний автомобіль Mercedes-Benz 1999 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 та легковий автомобіль Renault Laguna 2005 року випуску, номер кузову НОМЕР_5 , д/н НОМЕР_6 набули статасу спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки були придбаний в період зареєстрованого шлюбу та жодних доказів того, що зазначені автомобілі були придбані за особисті кошти ОСОБА_4 суду надано не було .

Щодо стосується вантажного автомобіля Renault Premium 2004 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , д/н НОМЕР_4 , то оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що цей автомобіль був придбаний її чоловіком у період перебування з нею у шлюбі, то у задоволенні позовних вимог відносно вказаного транспортного засобу слід відмовити.

Отже, заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання зазначених двох спірних автомобілів об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є обґрунтованими, не спростовані відповідачами, а відтак підлягають задоволенню.Доказів на спростування режиму спільної власності подружжя на спірні автомобілі, придбані за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідачами не надано.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Відповідно до висновків, зроблених у постанові Верховного Суду від 25.05.2020 р. по справі № 347/955/16 судом зроблено висновок, що під час розгляду судом справ про поділ майна подружжя, суд має виходити з інтересів кожного з подружжя, отже у разі поділу неподільної річі як автомобіль, суд зобов`язаних прислухатись до кожного учасника справи, і у разі якщо один із колишнього подружжя користується зазначеним автомобілем, інший з подружжя має право на отримання справедливої компенсації.

Щодо посилань представника ОСОБА_7 на те, що автомобілі були продані в січні-лютому 2021 року, тобто до винесення судом рішення про розірвання шлюбу, а тому вважаються такими, що продані в період шлюбу та за згодою ОСОБА_3 , суд критично оцінює, адже в матеріалах справи наявне рішення суду у справі № 489/4686/21 про розірвання шлюбу , з якого вбачається, що до суду була подана позовна заява, яка була особисто підписана ОСОБА_4 , в якій він заявляє що вони з ОСОБА_3 не проживають разом з березня 2020 року.

Згідно Постанови Верховного Суду у справі№ 158/2229/16-ц від 30.01.2019 , у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Враховуючи те, що відповідачами не було надано взагалі ніяких доказів стосовно отриманих від відчуження коштів та використання іх в інтересах сім`ї ОСОБА_8 або вчинення правочину за згодою ОСОБА_9 , суд приходить до висновку, що враховуючи їх відчуження на час розгляду справи, можливо розглядати лише надання справедливої компенсації другому з подружжя.

Щодо позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу автомобілів недійсними.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Як зазначено в п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Оскільки спірні автомобілі відчужені ОСОБА_4 під час перебування з позивачем у зареєстрованому шлюбі, з нього підлягала б стягненню на користь позивача половина вартості автомобіля без визнання договору купівлі-продажу недійним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 98, 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) вказано, що:

«Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого у її постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, про те, що «закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору». Такий відступ відбувся у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18. Зазначила, що можливість визнання недійсним договору стосовно розпорядження майном, яке перебуває у спільній власності, залежить від встановлення недобросовісності третьої особи - контрагента за таким договором (пункт 8.67 постанови).

Розвиваючи висновок, сформульований у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказала, що презумпція розпорядження спільним майном одним із подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя (пункт 96)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) вказано, що «відсутність згоди одного зі співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження нерухомим майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину. Вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.67)). В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Велика Палата Верховного Суду вказує, що не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним у разі, якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала».

Отже, при вирішенні даних позовних вимог суд зазначає, що позивачка заявила вимогу про недійсність оспорених договорів купівлі-продажу, тоді як ефективним способом захисту у ї ївипадку є стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна.

При цьому суд також враховує, що жодних позовних вимог про застосування наслідків визнання договорів купівлі-продажу недійсними позивачка не заявляла і про такі навіть не зазначала.

Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 175/1481/15-ц (провадження № 61-19687св18).

За такого, вимоги позову у цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.9-10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витарти сплачені при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 18, 79-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна сіпльною сумісною власністю та визнання недійсними договору купівлі-продажу автомобіля - задовольнити частково.

Визнати вантажний автомобіль Mercedes-Benz 1999 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 та легковий автомобіль Renault Laguna 2005 року випуску, номер кузову НОМЕР_5 , д/н НОМЕР_6 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу автомобілів недійсними - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду по справі № 490/3793/22 від 26 вересня 2022 року шляхом зняття арешту на вантажний автомобіль Mercedes-Benz 1999 року випуску, номер кузову НОМЕР_7 , д/н НОМЕР_2 ; вантажний автомобіль Renault Premium, 2004 року випуску, номер кузову НОМЕР_8 , д/н НОМЕР_4 ; легковий автомобіль Renault Laguna, 2005 року випуску, номер кузову НОМЕР_5 , д/н НОМЕР_6 та зняття заборони вчиняти щодо рухомого майна будь які дії щодо відчуження права власності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Полвний текст рішення суду виготовлено 27 березня 2024 року

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО