Провадження № 2-з/752/95/24
У Х В А Л А

11 березня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Ахмеяна Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву адвоката Стегаря Олега Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності, -

встановив:

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності.

06.03.2024 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Стегаря Олега Миколайовича звернувся до суду із заявою про забезпечення зазначеного вище позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначив, що Предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації в розмірі 725 813,57 грн. (сімсот двадцять п`ять тисяч вісімсот тринадцять гривень 57 копійок) вартості належної останній частки (3/8) у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 , та припинення права спільної часткової власності шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 за відповідачем з моменту отримання позивачем грошової компенсації.

Підставами позову є те, що позивачу - ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 3/8 (три восьмих) двокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Інша частка 5/8 (п`ять восьмих) вказаного житлового приміщення на праві спільної часткової власності належить відповідачу - ОСОБА_2 , яка разом із сином ОСОБА_3 фактично проживають у вказаній квартирі та користуються нею. Виділення в натурі частки позивача є технічно неможливим, відповідач вчиняє перешкоди позивачеві у користуванні належною останній часткою, таке спільне користування не відповідає інтересам позивача.

Із відзиву на позовну заяву, отриману 14.02.2024 по електронній пошті, позивач дізналася про те, що відповідач намагається переконати суд, що спірна квартира за адресою АДРЕСА_1 є її єдиним та постійним місцем проживання, а також про те, що відповідач не має і не матиме змоги оплатити позивачеві грошову компенсацію, визначену у позові, оскільки це становитиме для відповідача надмірний тягар.

Стверджував, що враховуючи підстави і предмет позову, а також позицію відповідача, існують реальні підстави вважати, що відповідач може здійснити відчуження чи інші правочини для зміни власника вищезазначених об`єктів нерухомого майна, що призведе до неможливості стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частки позивача через відсутність у відповідача іншого місця проживання та начебто надмірний тягар від сплати цієї компенсації, або утруднить фактичне виконання рішення суду про таке стягнення.

У зв`язку з зазначеним вище просив накласти арешт на майно.

Учасники справи у судове засідання не викликались відповідно до правил ч.1 ст. 153 ЦПК України.

За правилами ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Питання щодо забезпечення позову може вирішуватися судом на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або неефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пленумом Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 року звернуто увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судом встановлено, що за даними змісту позовної заяви ОСОБА_1 , предметом позову є:

стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 725 813,57 грн. (сімсот двадцять п`ять тисяч вісімсот тринадцять гривень 57 копійок) вартості належної останній частки (3/8) у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 ;

припинення права спільної часткової власності шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 за відповідачем з моменту отримання позивачем грошової компенсації.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову представник позивачки -адвокат Стегар Олег Миколайович вказував на те, що існує ризик здійснення відповідачкою відчуження майна, яке є предметом спору.

ОСОБА_2 , будучи власником майна, яке є спільною частковою власністю, має можливість здійснити відчуження чи інші правочини для зміни власника нерухомого майна, що призведе до неможливості стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частки позивача через відсутність у відповідача іншого місця проживання та начебто надмірний тягар від сплати цієї компенсації, або утруднить фактичне виконання рішення суду про таке стягнення.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 754/6415/18 (провадження 61-44759св18) суд вказав, що: «…забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову у позові.

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 мають майновий характер, між сторонами виник спір щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості належної останній частки у праві спільної часткової власності на квартиру та припинення права спільної часткової власності шляхом визнання права власності на квартиру за відповідачем з моменту отримання позивачем грошової компенсації та існує обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що призведе до невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Отже, враховуючи предмет даного позову, наведені обставини та надані докази заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що скаладається з двох кімнат, загальною площею: 45,2 кв.м., житлова площа: 26.4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, яка на праві власності належить ОСОБА_2 , оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне створити умови для виконання судового рішення ухваленого за заявленими позовними вимогами, у випадку задоволення їх судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, суд -

ухвалив:

заяву адвоката Стегаря Олега Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності, задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно, а саме на:

квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що скаладається з двох кімнат, загальною площею: 45,2 кв.м., житлова площа: 26.4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, яка на праві власності належить ОСОБА_2 .

Стягувач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

Боржник - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (частина 2 статті 261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду (частина 1 статті 353, стаття 355 ЦПК України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. (Стаття 354 ЦПК України).

Суддя: К.Г. Плахотнюк