ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3719/24 Справа № 177/2039/23 Суддя у 1-й інстанції - Лященко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Агєєва О.В.

сторони:

позивач- Акціонерне товариство «ЮНЕКС БАНК»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2024 року, ухваленого суддею Лященко В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2023 року позивач АТ «ЮНЕКС БАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 15.02.2022 року між АТ «ЮНЕКС БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №29.94.0222.1, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 150 000, 00 грн., терміном до 15.05.2026 року, шляхом переказу на поточний рахунок, відкритий в АТ «ЮНЕКС БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 44,44%. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання по погашенню заборгованості, в зв`язку з чим позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 244 345, 11 грн. та судові витрати.

Рішенням Криворізького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2024 року позов акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» кредитну заборгованість за Кредитним договором №29.94.0222.1 від 15.02.2022 року в розмірі 244 345, 11 (двісті сорок чотири тисячі триста сорок п`ять грн. одинадцять коп.) гривень, а також судові витрати в розмірі 3 665, 18 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення через не встановлення обставин, що мають значення справи, неправильне дослідження доказів, неправильне надання оцінки наявним у справі доказам, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову Позивачу у задоволенні позовних вимог та стягнути з Позивача на користь Відповідача витрати зі сплати судового збору.

При цьому, скаржник зазначає, що між сторонами не укладалась жодна письмова згода щодо підписання кредитного договору факсимільним підписом, тому Позивач не мав права підписувати кредитний договір з Відповідачем факсимільним підписом, а тому кредитний договір є нікчемним.

Вказує, що умови кредитного договору були скасовані шляхом укладення 28.06.2022 року Додаткового договору до кредитного договору №29.94.0222.1 від 15 лютого 2022 року, відповідно до якого внесено зміни до Кредитного договору, а саме: «1. Сторони дійшли взаємної згоди внести зміни до Кредитного договору №29.94.0222.1 від 15.02.2022 року, що полягають у наступному: 1.1. Викласти п.1.1 Кредитного договору у наступній редакції:«1.1. Викласти п.1.1 Кредитного договору у наступній редакції: «Загальний розмір Кредиту (Сума Кредиту) - 168 502,17 грн.». 1.5. Викласти додаток 1 до Кредитного договору у новій редакції згідно додатку до цього Додаткового договору» При цьому відповідно до Додатку 1 до Кредитного договору місячний платіж становить 7 010, 00 грн.

Також Відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази підписання сторонами кредитного договору електронним цифровим підписом, а наданий Позивачем договір містить факсимільний відбиток підпису, тому оскільки кредитний договір не підписаний ЕЦП, тому до відносин сторін не може бути застосовано законодавство про електронну комерцію та визнання відповідно до даного законодавства кредитного договору таким, що укладений.

Вказує, що оскільки кредитний договір між Позивачем та Відповідачем фактично не був укладений у письмовій формі, тому згідно ч.2 ст.1044 ЦК України такий кредитний договір є нікчемним та не створює відповідних юридичних наслідків, а факт отримання коштів не може вважатися дією яка підтверджує укладення кредитного договору, який укладається в письмовій формі.

Звертає увагу на те, що Позивач здійснив реструктуризацію боргу (Додаткові договори від 28.06.2022 та від 10.08.2022) чим приховано збільшив процентну ставку за кредитним договором, завуалювавши під збільшенням тіла кредиту, різницю збільшення якого Відповідач не отримала.

Вказує, що розрахунок заборгованості за скасованими умовами Договору суперечать новим умовам Кредитного договору, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Отже, надані позивачем документи не свідчать про існування між сторонами кредитних зобов`язань. Жодних належних та допустимих доказів факту укладення сторонами кредитного договору позивач не надав. Відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів за користування кредитом відповідачу не є можливо. Доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідача, АТ «ЮНЕКС БАНК», просить відмовити з задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2024 року, оскільки доводи скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції, не спростовують факту наявності між сторонами кредитних договірних відносин, не спростовують факту наявності заборгованості в зазначеному у позові розмірі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.02.2022 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «ЮНЕКС БАНК» з Анкетою-заявою, підписанням якої підтвердила, що ознайомилася і погодилася з публічною пропозицією банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з умовами та правилами надання банківських послуг, тобто акцептував та приєднався до Публічної пропозиції позивача на укладення договору на умовах та в порядку, передбаченому Правилами.

15.02.2022 року між АТ «ЮНЕКС БАНК» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №29.94.0222.1., на умовах, що зазначені в ньому та відповідно до публічної пропозиції «Правила (договірні умови) надання споживчих кредитів АТ «ЮНЕКС БАНК», що оприлюднені на Офіційному сайті банку за електронною адресою: www.unexbank.ua.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.5, 1.6, 1.7 Кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 150 000, 00 грн., шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок IBAN НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику в банку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,44% річних, на строк з 15.02.2022 року до 15.05.2026 року.

Відповідно до Преамбули Правил (договірні умови) надання споживчих кредитів AT «ЮНЕКС БАНК» Акцептування Позичальником даної публічної пропозиції здійснюється шляхом укладання Кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому Правилами, за адресами місцезнаходження підрозділів клієнтського обслуговування Банку, перелік яких оприлюднений на офіційному сайті Банку.

Преамбулою Правил передбачено, що Правила та всі додатки до них, Кредитний договір та всі додатки до нього, вважаються його невід`ємною частиною та разом складають Кредитний договір як єдиний документ.

Відповідно до акцепту про використання факсимільного відтворення підпису уповноваженої особи та відбитку печатки Кредитодавця за допомогою засобів електронного або іншого копіювання при підписанні Кредитодавцем Паспорту споживчого кредиту від 15.02.2022 року ОСОБА_1 підтвердила свою беззаперечну згоду на використання факсимільного відтворення підпису уповноваженої особи та відбитку печатки Кредитодавця, що відтворені засобами електронного або іншого копіювання, зразки яких містяться в Правилах, для підписання від імені Кредитодавця Паспорту споживчого кредиту.

ОСОБА_1 , підписавши 15.05.2022 року Кредитний договір №29.94.0222.1, паспорт споживчого кредиту та Анкету-заяву, погодилася з умовами кредитування.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується меморіальним орденом №5405 від 155.02.2022 року.

Відповідач зобов`язався повертати кредит частинами, сплачувати проценти за користування кредитом та комісію за обслуговування кредиту щомісячно, шляхом сплати чергових платежів відповідно до Графіку платежів, та в спосіб зазначений у пам`ятці щодо погашення кредиту.

Відповідно до заяви здійснення «Регулярного платежу» з поточного (карткового) рахунку на рахунок (2909) відкритий в АТ «ЮНЕКС БАНК», відповідач доручила позивачу самостійно здійснювати договірне списання грошових коштів з поточного рахунку в розмірі 6 810, 00 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за Кредитним договором №29.94.0222.1 від 15.02.2022 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 18.08.2023 року становить 244 345, 11 грн., з яких 150 000, 00 грн. заборгованість по поверненню кредитних коштів, 94 345, 11 грн. заборгованість за нарахованими та неоплаченими процентами та комісіями.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 22.08.2023 року на адресу відповідача направлялась Вимога про дострокове повернення кредитних коштів. Однак відповідач на дану Вимогу позивачу не відповіла, заборгованості не сплатила.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, виходив з того, що Кредитний договір №29.94.0222.1 від 15.02.2022 року між кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із договору позики. Окрім цього, звертаючись до суду з позовом, АТ «ЮНЕКС БАНК» надав належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за договором позики, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем, тоді як відповідач не спростувала доводи позовної заяви про отримання нею коштів.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором А981 у договорі приєднався до Правил надання споживчих кредитів визнає та погоджується на запропоновані позивачем умови користування та порядок надання товариством грошових коштів.

Тобто, підписуючи кредитний договір, у якому зазначені сума кредиту, строки його повернення, а також вказані відсотки за користування кредитом, відповідач погодився із вказаними умовами договору та розмірами відсоткових ставок за користування кредитними коштами, які застосовуються у різні періоди користування кредитом, тому зобов`язана його (Договір) виконувати в повному обсязі. Отже, підписання кредитного договору свідчить про те, що відповідач всі умови цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наданими Позивачем доказами заявлені позовні вимоги до ОСОБА_1 доведені в повному обсязі, оскільки між сторонами існували договірні відносини, які виникли внаслідок укладання договору позики та через порушення умов Договору з боку Відповідача своєчасне погашення позики та відсотків не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість, яку відповідач у добровільному порядку не погасив, тому позивач має право на стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Доводи Відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, а також незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судове рішення залишено без змін, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: