ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

м. Харків

справа № 623/4910/21

провадження № 22-ц/818/934/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Бурлака І.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2023 року ухвалене у складі судді Агапова Р.О.,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди завданої здоров`ю фізичної особи, в якому просив стягнути з відповідача 150 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 04.03.2020 на 19 км., ПК9, ДН-2 Харків, перегін Колійний пост 18 км - Лосеве, електропоїзд №7680 (ЕР2Р №1035), під керуванням машиніста ОСОБА_2 , скоїв наїзд на гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок цього отримав важкі травми. За фактом настання цієї події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі за текстом - ЄРДР) за №0000268 та розпочато досудове розслідування. Власником електропоїзду №7680 (ЕР2Р №1035) є виробничий підрозділ «Моторвагонне депо Харків», регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства "Українська Залізниця, а ОСОБА_2 працює на посаді машиніста у виробничому підрозділі «Моторвагонне депо Харків» регіональної філії «Південна залізниця» AT «Укрзалізниця» з 30.04.1996 по теперішній час, що підтверджується листом-відповіддю на адвокатський запит від AT "Укрзалізниця від 23.07.2021.

При визначенні розміру моральної шкоди позивач виходив з наступного: здоров`ю заподіяно значну шкоду, що підтверджується довідкою від 16.03.2020 , виписками з медичних карт стаціонарного хворого та з історії хвороби; позивач зазнав фізичного болю та страждань, переніс операцію що підтверджується довідкою від 26.05.2020; витратив багато часу і зусиль для відновлення попереднього стану, що підтверджується виписками з медичних карт стаціонарного хворого, однак попередній стан ніколи не може бути повністю відновлений, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда;-все життя позивач змушений переносити нестерпний біль та постійно проходити лікування, що підтверджується виписками з медичних карт стаціонарного хворого та індивідуальною програмою реабілітації інваліда; позивач переніс сильний емоційний стрес через отримані травми, отримав 2 групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 25.09.2020 №282965. З 01.10.2021 по 01.10.2024 отримав 3 групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 01.10.2021 року №320328; втратив можливість знайти роботу, на яку міг розраховувати до отриманих травм, адже внаслідок отриманих в ДТП травм, позивачу протипоказана важка фізична робота та тривале перебування на ногах, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 01.10.2021 №320328.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.11.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 75 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення обґрунтовано тим, що моральна шкода позивачу завдана тілесними ушкодженнями і каліцтвом, що спричинило та буде спричиняти йому протягом усього життя душевних страждань.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не повно встановлено обставини у справі та зроблено висновки, що не відповідають дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Згідно наданих відповідачем доказів безпосередньою технічною причиною наїзду електропоїзда ЕР2-1035 на пішохода ОСОБА_1 04.03.2020 стало перебування даного пішохода в габариті рухомого складу та не покидання його меж при прослідуванні зазначеним електропоїздом залізничною колією 18 км ПК 9 перегону Лосеве-Пост 18 км. виконавши вимоги пункту 2.3 Правил у частині перебування поза межами небезпечної зони, а саме поза межами габариту рухомого складу при слідуванні поїзду N? 7680 постраждалий ОСОБА_1 міг запобігти даній залізнично-транспортний пригоді. Машиніст поїзду № 7680 не мав технічної можливості запобігти наїзду на ОСОБА_1 . Крім цього, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що повинно було бути враховано судом. Рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи N? 752/17832/14-Ц. За відсутності можливості допитати позивача залишилось не з`ясованим дійсність обставин справи, не можливо визначити ступінь фізичних та моральних страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих обставинах, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації. Також судом першої інстанції не з?ясовано фінансовий стан відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 04.03.2020 на 19 км ПК9, ДН2 Харків, Перегін Колійний пост 18км - Лосєве, електропоїзд №7680 (ЕР2Р №1035) під керуванням машиніста ОСОБА_2 скоїв наїзд на гр.. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим останній отримав відкритий ІІ Б тип уламковий перелом лівої стегнової кістки в н/з, закритий перелом обох кісточок лівої гомілки без зміщення.

Згідно акту службового розслідування аварії, затвердженого в.о. начальника виробничого підрозділу «Основ`янська дистанційна колія» від 12.03.2020, 04.03.2020 машиніст електропоїзда ЕР-1035 ОСОБА_3 слідуючи з поїздом № 7680 на перегоні Пост 18 км - Лосеве побачив сторонню людину, яка лежала в колії. На неодноразово подані сигнали великої гучності не реагував. Було прийняте екстрене гальмування, але попередити наїзд в зв`язку з малою відстанню не вдалося. Гальмівний шлях склав 220 метрів, розрахунковий гальмівний шлях 233,2 м. Зупинка потягу відбулася о 19 годині 23 хвилини.

Згідно висновків Протоколу №42 оперативної наради про начальнику виробничого підрозділу «Моторовагонне депо Харків» регіональної філії «Південна залізниця» від 04.03.2020:

-вини локомотивної бригади у затримці поїзда №7680 у добу 04.03.2020 не вбачається;

-вини локомотивної бригади у випадку травмування сторонньої особи поїздом №7680 у добу 04.03.2020 не вбачається;

-дії локомотивної бригади у складі машиніста електропоїзда ОСОБА_2 та помічника машиніста ОСОБА_4 вірні, згідно вимог Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106.

Згідно висновку експерта за результатами проведення інженерно-технічної експертизи по кримінальному провадження №0000268 №3315 від 22.07.2020, проведеної на підставі постанови слідчого ВР злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області про призначення судово-залізнично-транспортної експертизи:

- невідповідність між діями пішохода ОСОБА_1 та вимогами нормативно-правових документів, що діють на залізничному транспорті України, при переході залізничних колій в районі місця пригоди мала місце.

- дії пішохода ОСОБА_1 не відповідали вимогам пунктів 2.3, 2.5, 2.20 Правил безпеки громадян, тексти яких наведено у Дослідженні.

- встановити чи мала місце невідповідність дій пішохода вимогам пунктів 2.1, 2.2 Правил безпеки громадян за наданими на дослідження матеріалами не надається можливим;

- при переході залізничних колій в місці пригоди пішохід ОСОБА_1 повинен був керуватись вимогами пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.20 Правил безпеки громадян.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової залізничного-транспортної експертизи по кримінальному провадженню №0000268 №3314 від 31.05.2021, проведеної на підставі постанови слідчого ВР злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області про призначення судової залізнично-транспортної експертизи:

-машиніст електропоїзда ЕР2-1035 (поїзд №7680) сполученням смт.Лосєве - Депо ОСОБА_2 до наїзду на пішохода ОСОБА_1 , у момент наїзду та після наїзду повинен був керуватися вимогами пунктів 1.1, 16.38, 16.39, 16.40 Правил, пунктів 17.1 та 17.2 Регламенту, пункту 10.1.21 Інструкції, а також пункту 3.18.1 Інструкції, тексти яких наведені у дослідженні.

-невідповідність у діях машиніста ОСОБА_2 при веденні електропоїзда ЕР2-1035 (поїзд №7680), яким відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_1 , вимогам пункту 16.38 Правил у частині необхідності стеження за вільністю колії, пункту 16.40 Правил у частині відволікання від його керування та стеженням за сигналами і станом колії, пункту 17.2 Регламенту у частині повідомлення чергового по станції про причину зупинки поїзда, пункту 17.1 регламенту у частині застосування екстреного гальмування електропоїзда для уникнення наїзду на людину місце не мала. Встановити чи мала місце невідповідність у діях машиніста ОСОБА_2 при веденні електропоїзда ЕР2-1035, яким відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_1 , вимогам пункту 16.39 правил у частині утримання шляху прямування гальм електропоїзда готовими до дії, пункту 10.1.21 інструкції та пункту 16.39 правил у частині негайного застосування екстреного гальмування електропоїзда для уникнення наїзду на людину, пункту 16.40 правил у частині недопустимості перевищення допустимої швидкості руху, пункту 1.1 правил, пункту 3.18.1 інструкції у частині забезпечення безпеки руху не надається можливим;

-безпосередньо технічною причиною наїзду електропоїзда ЕР2-1035 на пішохода ОСОБА_1 , 04.03.2020 стало перебування даного пішохода в габариті рухомого складу та не покидання його меж при прослідуванні зазначеним електропоїздом залізничною колією 18 км ПК9 перегон Лосєве - Пост 18 км.;

-запобігти даній залізнично-транспортній пригоді міг пішохід ОСОБА_1 ,, виконавши вимогу пункту 2.3 Правил безпеки громадян у частині перебування поза межами небезпечної зони при прослідуванні електропоїздом залізничною колією 18км ПК9 перегону Лосєве - Пост 18 км. За матеріалами наданими на дослідження встановити, чи локомотивна бригада мала технічну можливість запобігти даній залізнично-транспортній пригоді - наїзду на пішохода ОСОБА_1 не надається можливим.

З медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) наявний стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 (3,802%) під час настання події, яка спричинила його ушкодження.

Позивачу встановлена друга група інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №282965, відповідно до якої інвалідність встановлено до 01.10.2021. З 01.10.2021 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності на строк до 01.10.2024, що підтверджується довідкою серії 12ААВ №320328.

Згідно вимог ст. 3 Конституції України вбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.

У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК).

Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм судова колегія дійшла таких висновків.

Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено, ушкодження здоров`ю ОСОБА_1 наступило внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому моральна шкода заподіяна позивачу підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

При визначенні розміру моральної шкоди судова колегія враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий стан відповідачки, глибину та тривалість моральних страждань позивач, яких він зазнав внаслідок ушкодження здоров`я та тривалість його немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової залізничного-транспортної експертизи по кримінальному провадженню №0000268 №3314 від 31.05.2021, проведеної на підставі постанови слідчого ВР злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області про призначення судової залізнично-транспортної експертизи:

-машиніст електропоїзда ЕР2-1035 (поїзд №7680) сполученням смт.Лосєве - Депо ОСОБА_2 до наїзду на пішохода ОСОБА_1 , у момент наїзду та після наїзду повинен був керуватися вимогами пунктів 1.1, 16.38, 16.39, 16.40 Правил, пунктів 17.1 та 17.2 Регламенту, пункту 10.1.21 Інструкції, а також пункту 3.18.1 Інструкції, тексти яких наведені у дослідженні.

-невідповідність у діях машиніста ОСОБА_2 при веденні електропоїзда ЕР2-1035 (поїзд №7680), яким відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_1 , вимогам пункту 16.38 Правил у частині необхідності стеження за вільністю колії, пункту 16.40 Правил у частині відволікання від його керування та стеженням за сигналами і станом колії, пункту 17.2 Регламенту у частині повідомлення чергового по станції про причину зупинки поїзда, пункту 17.1 регламенту у частині застосування екстреного гальмування електропоїзда для уникнення наїзду на людину місце не мала. Встановити чи мала місце невідповідність у діях машиніста ОСОБА_2 при веденні електропоїзда ЕР2-1035, яким відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_1 , вимогам пункту 16.39 правил у частині утримання шляху прямування гальм електропоїзда готовими до дії, пункту 10.1.21 інструкції та пункту 16.39 правил у частині негайного застосування екстреного гальмування електропоїзда для уникнення наїзду на людину, пункту 16.40 правил у частині недопустимості перевищення допустимої швидкості руху, пункту 1.1 правил, пункту 3.18.1 інструкції у частині забезпечення безпеки руху не надається можливим;

-безпосередньо технічною причиною наїзду електропоїзда ЕР2-1035 на пішохода ОСОБА_1 , 04.03.2020 стало перебування даного пішохода в габариті рухомого складу та не покидання його меж при прослідуванні зазначеним електропоїздом залізничною колією 18 км ПК9 перегон Лосєве - Пост 18 км.;

-запобігти даній залізнично-транспортній пригоді міг пішохід ОСОБА_1 ,, виконавши вимогу пункту 2.3 Правил безпеки громадян у частині перебування поза межами небезпечної зони при прослідуванні електропоїздом залізничною колією 18км ПК9 перегону Лосєве - Пост 18 км. За матеріалами наданими на дослідження встановити, чи локомотивна бригада мала технічну можливість запобігти даній залізнично-транспортній пригоді - наїзду на пішохода ОСОБА_1 не надається можливим.

З медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) наявний стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 (3,802%) під час настання події, яка спричинила його ушкодження.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через ушкодження здоров`я, порушенням укладу його життя та соціальних зав`язків.

Також, судова колегія приймає до уваги той факт, що ушкодження здоров`я позивача настало внаслідок його грубої необережності, а саме знаходження потерпілого на залізничних коліях у стані тяжкого отруєння алкоголем

За таких обставинах, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК Українки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, судова колегія виходить з наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`ю , внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції у розмірі 75 000 грн, є співмірним з тяжкістю моральних страждань що узгоджується із висновками Верховного Суду у справах з аналогічними правовідносинами.

Решта доводів апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів у справі.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

І.В.Бурлака