ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 693/418/22
Провадження № 22-ц/821/538/24
Категорія: 307000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Овчаренко Віталій Юрійович

відповідач: ОСОБА_2 ,

представник відповідача: адвокат Полежака Володимир Федорович,

третя особа: приватний нотаріус Шелудько Валентина Петрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Полежаки Володимира Федоровича на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Коцюбинської Ю.Д.в приміщенні Жашківського районного суду Черкаської області, повний текст судового рішення виготовлено 25 грудня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Шелудько Валентина Петрівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

09 червня 2022 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Жашківського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Шелудько В.П. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

На день смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії ЧР № 141958, площею 3,1509 га, яка знаходиться в с. Тихий Хутір, Жашківського району, Черкаської області.

Позивач вказує, що ОСОБА_4 за життя склав заповіт, за яким призначив його, свого онука ОСОБА_1 , спадкоємцем всього майна.

Після відкриття спадщини він дізнався про складений 25 лютого 2011 року новий заповіт, яким ОСОБА_4 призначив спадкоємцем земельної ділянки ОСОБА_5 , який є сином відповідачки.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2017 року визнано недійсним в силу закону (нікчемним) заповіт ОСОБА_4 від 25 лютого 2011року.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2020 року визнано недійсним видане ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30 травня 2016 року.

Здійснюючи повторне оформлення права на спадщину, нотаріус видала йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 січня 2022 на частини земельної ділянки. На іншу частину земельної ділянки нотаріус видала відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 січня 2022 року, на підтвердження її права на обов`язкову частку у спадщині.

Вказує, що незалежно від виду спадкування, за заповітом чи за законом, нотаріус безпідставно закликала до спадкоємства відповідачку, так як вона не прийняла спадщину.

У зв`язку з наведеним, позивач просить постановити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво № 53 від 17 січня 2022 року, видане приватним нотаріусом Шелудько В.П. відповідачу про право на частку майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2023 року залучено в якості відповідача правонаступника ОСОБА_3 ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво № 53 від 17 січня 2022 року, видане приватним нотаріусом Шелудько В.П. ОСОБА_3 , про право на частку майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 (як правонаступника первісного відповідача) на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що жодних доказів того, що ОСОБА_3 своєчасно прийняла спадщину, наполягала на виділенні їй обов`язкової частки в межах строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, чи намагалась визначити їй додатковий строк, до матеріалів спадкової справи не додано.

Суд дійшов висновку, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , є ОСОБА_1 , який спадкує за заповітом від 25 травня 2001 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 08 лютого 2024 року через засоби поштового зв`язку, представник ОСОБА_2 адвокат Полежака В.Ф., вважаючи оскаржуване рішення прийнятим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2023року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, порушив принцип диспозитивності самостійно позивачем обирати правову підставу та предмет заявленого позову.

Вказує, що судом не було враховано при вирішенні спору поданий відзив на позовну заяву.

Крім того, при розгляді справи № 693/30/20 суд визнав, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом, а не за заповітом.

Зазначає, що суд першої інстанції не дав оцінки тому факту, що відповідач постійно проживала з спадкодавцем до його смерті, доглядала та поховала його, і відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки вона не зверталась до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини, тому вважається такою, що її прийняла.

Вказує, що якщо позивач є спадкоємцем за заповітом, то відповідач мала право на обов`язкову частку у спадщині, проте, суд позбавив її такого права.

Крім того, нотаріусом ОСОБА_6 безпідставно видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно земельну ділянку в розмірі , а відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом на частки з допущеними помилками.

Враховуючи наведене, зазначає, що ОСОБА_3 була змушена звернутися до суду із позовом, який перебуває не розгляді у Жашківському районному суді Черкаської області.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 25 березня 2024 року, представник ОСОБА_1 адвокат Овчаренко В.Ю. просить апеляційну скаргу відхилити, як необгрунтовану, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обгрунтоване.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно земельна ділянка (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1509 га, яка знаходиться в с. Тихій Хутір Жашківського району Черкаської області, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку ЧР № 141958 (арк. с. 144).

За життя ОСОБА_4 25.05.2001 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 (арк. с. 80).

06 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (арк. с. 76).

25 лютого 2011 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким земельну ділянку заповів ОСОБА_5 , сину від першого шлюбу своєї дружини.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2017 року (справа № 693/923/16-ц) заповіт, який складений 25.02.2011 року ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 11 Тихохутірською сільською радою Жашківського району Черкаської області - визнано нікчемним.

Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року, (справа № 693/1334/19) свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом від 25.02.2011р., зареєстроване 30.05.2016р. у Спадковому реєстрі за №59029424 на ім?я ОСОБА_5 - скасовано.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 13 січня 2022 року, (справа № 693/30/20) у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 - відмовлено.

Вказані рішення суду набрали законної сили.

В матеріалах справи міститься копія спадкової справи № 56/2015, заведеної після смерті ОСОБА_4 , в якій міститься заява № 179 від 08 квітня 2021 року ОСОБА_3 про прийняття спадщини, в якій вказує, що спадкове майно вона прийняла, так як на день смерті чоловіка була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем за однією адресою (арк. с. 124).

28 травня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. із заявою № 281 про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши, що прийняла спадкове майно, так як на день смерті чоловіка була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем за однією адресою (а.с. 160).

17 січня 2022 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. із заявою № 29 про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши, що прийняла спадкове майно, так як на день смерті чоловіка була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем за однією адресою ( а.с. 148).

17 січня 2022 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким спадкоємцем на (одну шосту частку) ( так зазначено в самому свідоцтві) майна визнана ОСОБА_3 (арк. с. 157).

06 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. із заявою № 152 про прийняття спадщини після смерті його діда ОСОБА_4 , який постійно проживав та був зареєстрований в с. Тихій Хутір Жашківського району Черкаської області.

05 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. із заявою № 3 про прийняття спадщини після смерті його діда ОСОБА_4 , який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав зі спадкодавцем за однією адресою ( а.с. 137)

05 січня 2022 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яким ОСОБА_1 отримав частини земельної ділянки (арк. с. 145).

Також із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис про смерть № 407 від 21.02.2023 (а.с. 193).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Полежаки В.Ф. підлягає до задоволення з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення ( ч. 1 ст. 1225 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу , він не заявив про відмову від неї ( ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Свідоцтво про право на спадщину це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).

Аналіз статті 1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.

При цьому, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого залишилося майно у вигляді земельної ділянки (паю) площею 3,15 га, що знаходиться в с. Тихий Хутір Жашківського району Черкаської області.

Позивач у даній справі ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_4 та спадкоємцем першої черги за законом.

Також із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 за життя було складено заповіти від 25 травня 2001 року та 25 лютого 2011 року на вказану земельну ділянку.

Заповіт від 25 лютого 2011 року є нікчемним, що підтверджується рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2017 року у справі №693/923/16-ц.

Суд першої інстанції, врахувавши висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19), дійшов вірного висновку, що заповіт від 25 травня 2001 року є дійсним.

Отже, спадкування у даній справі здійснюється за заповітом від 25 травня 2001 року.

Водночас із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на час смерті ОСОБА_4 була непрацездатною особою, тому вона, в силу вимог статті 1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту, при цьому, вона скористалась своїм правом, звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 3,1511 га.

Частиною першою статті 1241 ЦК України визначено коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова ( вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом ( обов`язкова частка).

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю, право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні питання, чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому, відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 листопада 2021 року у справі N 607/24365/19 (провадження N 61-6658св21), від 08 грудня 2021 року у справі N 552/3281/20 (провадження N 61-5972св21).

Із матеріалів справи вбачається, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було 74 роки, тобто вона дійсно була непрацездатною особою та має право на обов`язкову частку у спадковому майні.

При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що той із спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той із спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі N 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Згідно Довідки № 243 від 06.04.2015, виданої Тихохутірською сільською радою Жашківського району Черкаської області вбачається, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав до дня смерті в АДРЕСА_1 . Постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини: ОСОБА_3 дружина.

Згідно копії паспорта ОСОБА_3 вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з січня 1987 року.

Доказів на підтвердження проживання ОСОБА_4 до дня смерті за іншою адресою, аніж : АДРЕСА_1 , в матеріалах справи немає.

Отже, із наведеного слідує, що до дня смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_3 проживала з ним за однією адресою: АДРЕСА_1 , а тому вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

В матеріалах даної справи відсутні належні докази про відмову ОСОБА_3 від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України.

Частина четверта статті 1268 ЦК України встановлює, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Прийняття спадщини спадкоємцем, є обов`язковою умовою здійснення права на спадщину як за законом, так і за заповітом, а також і права на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідно до пунктів 5.11, 5.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (Порядок) визначено, що при визначенні розміру обов`язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі).

Визначаючи обов`язкову частку, приватний нотаріус вірно визначив частки та видав свідоцтва про право на спадщину.

Так, 17 січня 2022 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з частини земельної ділянки загальною площею 3,1511 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки : :02:001:0449 та розташована : Черкаська область, Уманський район, в адмінмежах Тихохутірської сільської ради.

05 січня 2022 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 3/4 частин земельної ділянки загальною площею 3,1511 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки : :02:001:0449 та розташована : Черкаська область, Уманський район, в адмінмежах Тихохутірської сільської ради.

Позивач частки, на які видані свідоцтва про право на спадщину, не оспорює, тому суд не вдається до перевірки визначення правильності часток спадкового майна.

Звертаючись до суду із позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, позивач посилався на те, що нотаріусом протиправно та із порушенням норм чинного законодавства, видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що всупереч вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, ОСОБА_3 не виконала обов`язок звернутися за свідоцтвом про право на спадщину, а також ОСОБА_3 не надала жодних доказів, що своєчасно прийняла спадщину в межах строку, встановленому ст. 1270 ЦК України, проте, такі висновки суду є помилковими.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Водночас, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України).

Крім того, нормами ЦК визначено, що отримати свідоцтво про право на спадщину спадкоємець може лише після спливу 6 місячного строку з моменту відкриття спадщини, проте, законом не визначено кінцевий строк отримання свідоцтва про право на спадщину.

Суд першої інстанції вищевикладеного належним чином не врахував і дійшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не відповідають фактичним обставинам справи, тому відповідно до ст.376 ЦПК України апеляційну скаргу представника відповідача - адвоката Полежаки В.Ф. слід задовольнити, рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог, то до стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ( як правонаступника первісного відповідача ОСОБА_3 ) підлягають судові витрати за сплату судового збору, сплаченого відповідачем в суді апеляційної інстанцій у розмірі 1 816,80 грн.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Полежаки Володимира Федоровича задовольнити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2023 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Шелудько Валентина Петрівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ( як правонаступника первісного відповідача ОСОБА_3 ) судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1 816,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 27 березня 2024 року/