печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Чепляка А. С.

справа №757/51558/23-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» про визнання договору недійсним, -

представник відповідача - Крилова С. С.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати недійним договір №458212-КС-001 про надання кредиту від 05.01.2023 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 05.01.2023 року між ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») було укладено договір №458212-КС-001 про надання споживчого кредиту (далі - Договір).

За умовами п.п. 2.1., 2.3., 2.6., 2.7. Договору Кредитодавець надає Позичальнику кошти в розмірі 44 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Строк, на який надається кредит - 16 тижнів. Загальний розмір наданого кредиту складає 44 000 грн 00 коп., термін дії Договору - до 28.04.2023 року.

Вказує, що як вбачається умовами Договору встановлено, що відповідачем позивачу надається кредит у розмірі 44 000, 00 грн, та відповідно встановлено розмір відсотків до сплати за користування кредитом, розрахунок яких виконано з огляду на розмір кредиту, що надається - 44 000, 00 грн. Разом з тим, згідно платіжного доручення позивачу було перераховано кошти в кредит у розмірі 24 000 грн. 00 коп. Тобто, реальний розмір наданого кредиту суттєво відрізняється від розміру кредиту, що передбачений Договором як наданий позивачу, що відповідно тягне за собою невідповідність розрахунку відсотків за користування кредитом, який встановлено п.3.2.3 Договору.

Крім того, зазначає, що згідно розрахунку на користь позивача було перераховано 3 703 грн 91 коп. (кредит) + 14 4 98 грн 34 коп. (відсотки за користування кредитом) + 6 600 грн 00 коп. (комісія), а разом 24 802 грн 25 коп.

Вважає, що оскільки при вчиненні правочину було допущено помилку щодо обставин, які мають істотне значення, а саме - розміру виданого кредиту, та відповідно розрахунку відсотків, то такий правочин слідує визнати недійсним, адже допущена помилка має істотне значення щодо об`єму обов`язків позичальника по поверненню кредиту, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адресу сторін, крім того відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу направлено на відомі адреси електронної пошти сторін та до електронного кабінету учасника справи.

Відповідно до довідки на електронну пошту позивача ухвалу про відкриття провадження доставлено - 24.11.2023 року.

Відповідно до розписки представник відповідача отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками - 03.01.2024 року, на електронну пошту та до електронного кабінету учасника справи ухвалу доставлено - 24.11.2023 року.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

19.01.2024 року надійшов відзив на позов відповідача, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що відповідачем видано позивачу кредит в розмірі 44 000, 00 грн, що повністю відповідає умовам кредитного договору №458212-КС-001 від 05.01.2023 року. Так, з метою виконання умов кредитного договору, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» видала відповідачу кредит в розмірі 44 000, 00 грн. двома платежами, а саме: 20 000, 00 грн та 24 000, 00 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний відповідачем в своєму особистому кабінеті на сайті Кредитодавця - https://my.bizpozyka.com, що підтверджується відображенням карткового рахунку з маскою в реквізитах кредитного договору. Успішне перерахування коштів підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» (ТМ ТАС PAY) №544891257 від 06.01.2023 року, та листом АТ «ТАСКОМБАНК» №32246/47.1 від 30.11.2023 року. Зазначені докази підтверджують, що ТОВ «БІЗПОЗИКА» виконало свої зобов`язання в повному обсязі та надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 44 000, 00 грн. Крім цього, вказує, що 13.11.2023 року Славутицький міський суд Київської області у справі №377/649/23 преюдиційно встановив факт, що на карту № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , 06.01.2023 року було отримано від ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» кредит в розмірі 44 000, 00 грн двома платежами по 20 000, 00 грн та 24 000,00 грн. Вказаний факт спростовує повністю доводи позивача, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» не в повній мірі надало позивачу кредит передбачений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що 05.01.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» було укладено договір №458212-КС-001 про надання споживчого кредиту.

За умовами п.п. 2.1., 2.3., 2.6., 2.7. Договору Кредитодавець надає Позичальнику кошти в розмірі 44 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Строк, на який надається кредит - 16 тижнів. Загальний розмір наданого кредиту складає 44 000, 00 грн, термін дії Договору - до 28.04.2023 року.

Відповідно до п. 6.3. Договору у разі прострочення позичальником дати сплати чергового платежу визначеного графіком платежів, Кредитодавець має право нараховувати штраф за кожний випадок такого порушення строків сплати на початок наступного дня після дня обов`язкового платежу, визначеного графіком платежів, та встановлюється у розмірах, що наведені нижче та Правилами надання споживчих кредитів.

За п. 7.2.1. Договору, підписуючи цей договір позичальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитодавця ( в т.ч. кредитного посередника) інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про умови Договору і Правила, що розміщені на сайті Кредитодавця.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

За ч. ч. 1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення (ч. 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

До такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року по справі №524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою ст. 77 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Як встановлено судом, 05 січня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» укладено Договір №458212-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма). Підпис на договорі та додатковій угоді до договору здійснений сторонами за допомогою аналогів власноручного підпису, зокрема, позичальником ОСОБА_1 шляхом проставляння електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При укладенні вказаного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Так, підписавши договір, позивач засвідчив, що він погодився з його умовами.

Однак, позивач зазначає, що за вказаним договором йому було надано кредит лише у розмірі 24 000, 00 грн, що свідчить про те, що реальний розмір наданого кредиту суттєво відрізняється від розміру кредиту, що передбачений Договором, а саме у розмірі 44 000, 00 грн, що відповідно тягне за собою невідповідність розрахунку відсотків за користування кредитом. Таким чином, позивач вважає, що при вчиненні правочину було допущено помилку щодо обставин, які мають істотне значення, а саме - розміру виданого кредиту, а отже такий правочин підлягає визнанню недійним.

Разом з тим, вказані вище твердження позивача в обґрунтування позовних вимог, не підтверджуються належним та допустимими доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях позивача та спростовуються наданими відповідачем доказами.

Так, 06.01.2023 року на виконання умов кредитного договору №458212-КС-001, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» через партнера - ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) з яким укладено договір №41084239_14/12/17 від 14.12.2017 року про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку), та який має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків №21 від 20.11.2014 року, видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000,00 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний ОСОБА_1 в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця - https://my.bizpozyka.com, що підтверджується відображенням карткового рахунку з маскою в реквізитах кредитного договору. Успішне перерахування коштів підтверджується квитанцією ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) №544890962 від 06.01.2023 року та довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 24.11.2023 року.

06.01.2023 на виконання умов кредитного договору №458212-КС-001, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» через партнера АТ «ТАСКОМБАНК» (ТМ ТАС PAY) з яким укладено договір №83 від 11.11.2020 року про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам, видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 24 000,00 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 вказаний ОСОБА_1 в своєму особистому кабінеті на сайті Кредитодавця - https://my.bizpozyka.com, що підтверджується відображенням карткового рахунку з маскою в реквізитах кредитного договору, що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» (ТМ ТАС PAY) №544891257 від 06.01.2023 року та листом АТ «ТАСКОМБАНК» №32246/47.1 від 30.11.2023 року.

Крім цього, рішенням Славутицького міського суду Київської області від 13.11.2023 року, справа №377/649/23, встановлено наступні преюдиційні факти: «05 січня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» укладено Договір № 458212-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) та 20 лютого 2023 року було укладено між сторонами Додаткову угоду №1 до Договору No 458212-КС-001 про надання кредиту від 05 січня 2023 року (Споживчий кредит. Електронна форма). Підпис на договорі та додатковій угоді до договору здійснений сторонами за допомогою аналогів власноручного підпису, зокрема, позичальником ОСОБА_1 шляхом проставляння електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до квитанції «FONDY» №544890962 від 06.01.2023, 06.01.2023 БІЗПОЗИКА перерахувала на картку № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 20000,00 гривень ОСОБА_1 , згідно кредитного договору №458212-КС-001 від05.01.2023 (а. с. 34). Як вбачається з квитанції «ТАС PAY» №544891257 від 06.01.2023, 06.01.2023 ТОВ «БІЗПОЗИКА» було перераховано на картку № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 24 000,00 гривень ОСОБА_1 , згідно кредитного договору «№458212-КС-001 від 05.01.2023 (зв. ст. а. с. 34). Згідно інформації №БТ/7873 від 27.10.2023 Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», яка надійшла на адресу суду 06.11.2023 на виконання ухвали суду від 12 жовтня 2023 року, на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку НОМЕР_1 від 06.04.2020, власником картки № НОМЕР_1 є ОСОБА_1 (а. с. 155). З відомостй про рух коштів по картці № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 05.01.2023 по 10.01.2023 вбачається, що 06.01.2023 о 08:56:51 на картковий рахунок було зараховано грошові кошти в розмірі 20 000,00 гривень, деталі операції: FDY-A2C; 06.01.2023 о 09:00:07 на картковий рахунок було зараховано грошові кошти в розмірі 24 000,00 гривень, деталі операції: BKp (а. с. 156- 158). Таким чином, доказами підтвердження отримання коштів відповідачем ОСОБА_1 є квитанція «FONDY» №544890962 від 06.01.2023, квитанція «ТАСPAY» №544891257 від 06.01.2023 та відомості про рух коштів по картці № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 05.01.2023 по 10.01.2023, відповідно до яких 06.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» перерахувало відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 44 000,00 гривень за Договором №458212-КС-001 про надання кредиту від 05.01.2023».

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Згідно з преамбулою та статтею 6 Розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» і від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, обставини, встановлені у рішенні Славутицького міського суду Київської області від 13.11.2023 року, справа №377/649/23, відносно того, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» виконало свої зобов`язання в повному обсязі та надала ОСОБА_1 кредит в розмірі 44 000,00 грн, не потребують доведення при розгляді даної справи та підтверджують те, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» виконало свої зобов`язання в повному обсязі та надала ОСОБА_1 кредит в розмірі 44 000, 00 грн, а отже спростовують твердження позивача, що відповідачем не було перераховано позивачу всю суму кредиту у розмірі 44 000, 00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладені кредитного договору №458212-КС-001 була відсутня помилка, щодо видачі позичальнику суми кредиту у меншому ніж визначено договором розмірі, що підтверджується наданими відповідачем доказами.

При цьому, суд зазначає, що іншим підстав для застосування судом ст. 229 ЦК України, позивач не наводить, позивач не вказав і не підтвердив жодної обставини, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 203, 215, 626, 628, 638, 639, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», адреса: бул. Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ, 01133, .

Суддя Г.О.Матійчук