Справа № 752/9526/17
Провадження № 2/752/54/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 лютого 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.,

за участі сторін: прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва Куцоконь О.О.; представника Київської міської ради в інтересах якої заявлено позов ОСОБА_1 ; представника третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» Романенка С.В.; представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шепіля С.В.,

розглянувши у місті Києві в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження справу за позовом першого заступника керівника Голосіївської окружної прокуратури міста Києва в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_2 , Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва про витребування комунального майна,

встановив:

11.05.2017 року перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 1 в інтересах Київської міської ради звернувся до суду з позовом про витребування комунального майна до ОСОБА_2 , ГТУЮ у місті Києві, треті особи Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва».

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.05.2020 року, зазначено, що Київською місцевою прокуратурою № 1 встановлено порушення майнових прав територіальної громади міста Києва, а саме вибуття поза волею власника нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 .

Встановлено, що нежитлові приміщення (група приміщень № 6 (літера «А») за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 232, 4 кв.м. належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва на підставі рішення Київської міської ради № 284/5096 від 02.12.2010 року «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва».

Згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.12.2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами у місті Києві», будівля передана до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.06.2011 року № 489 «Про передачу нежитлових будівель та приміщень комунальному підприємству Голосіївського району в м. Києві «Розрахунковий центр «Голосієво», приміщення закріплено на праві господарського відання без права розпорядження за комунальним підприємством «Розрахунковий центр «Голосієво».

Згідно з рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» та розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.02.2015 року № 95 «Про організаційно-правові заходи реорганізації комунального підприємства Голосіївського району в м. Києві «Розрахунковий центр «Голосієво», балансоутримувачем комунального майна територіальної громади міста Києва, передано до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, є комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

Відповідно до листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2017 року № 100-4936, зазначене вище нежитлове приміщення тривалий час самовільно використовувалось громадською організацією Київського міського товариства спасіння на водах України, договір оренди закінчився 31.12.1996 року. Рішенням Голосіївської районної у місті Києві ради від 20.03.2003 року № 13/10, зазначеній громадській організації продовжено термін дії договору оренди до 23.10.2003 року, однак цей договір оренди так і не було укладено.

Крім того, з листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2017 року № 100-4936 вбачається, що, у подальшому, на підставі п. 1.1. розпорядження Голосіївської районної в місті Києві ради від 26.10.2010 року № 137 та згідно з договором оренди № 79-10 від 29.10.2010 року, нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 передано в оренду ФОП ОСОБА_3 строком на два роки 11 місяців. Однак, ФОП ОСОБА_3 спірним приміщенням не користувалася, оскільки воно було самовільно зайняте громадською організацією Київського міського товариства спасіння на водах України.

Разом з тим, у зазначеному вище листі, Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація повідомила прокуратуру, що при проведенні балансоутримувачем інвентаризації майна комунальної власності територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, виявлено факт самовільного захоплення нежитлових приміщень площею 232, 4 кв.м. по АДРЕСА_1 , літера «А» сторонніми особами, а також те, що Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією будь-яких рішень про відчуження чи припинення права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 не приймалося.

Згідно з інформацією комунального підприємства КМР Київського міського бюро технічної інвентаризації від 15.03.2017 року № 062/14-3049 (И-2017), первинну реєстрацію на групу нежитлових приміщень № 6 площею 232, 4 кв.м. по АДРЕСА_1 проведено 27.12.2011 року на підставі копії ухвали Гребенківського районного суду Полтавської області від 26.12.2007 року по справі № 2-564/07, якою затверджено мирову угоду та визнано право власності на групу нежитлових приміщень площею 232, 4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Однак, зазначене вище судове рішення не може бути підставою для набуття права власності на спірне нежитлове приміщення, оскільки відчуження комунального майна повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури, в порядку, визначеному законом та у спосіб, передбачений Державною програмою приватизації.

Таким чином, право власності територіальної громади перейшло до особи в обхід, встановленої законодавством приватизаційної процедури, що підтверджується інформацією, що міститься у листі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2017 року № 100-4936.

Відтак, волевиявлення дійсного власника - територіальної громади міста Києва на відчуження спірного майна відсутнє.

Крім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень, інформація про ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 26.12.2007 року у справі № 2-564/07 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у володінні та користуванні майном, відсутня.

Відповідно до змісту листа Гребінківського районного суду Полтавської області від 30.03.2017 року № 01-08/3/2017, справа № 2-564/07 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у володінні та користуванні майном у Гребінківському районному суді Полтавської області не розглядалась, ухвала від 26.12.2007 року судом не виносилась.

А тому, підстави для реєстрації права власності на спірне нежитлове приміщення за ОСОБА_4 відсутні.

За даними КП КМР Київського міського бюро технічної інвентаризації від 15.03.2017 року № 062/14-3049 (И-2017), у подальшому, право власності на вказані нежитлові приміщення, перейшло до ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.01.2012 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В., право власності на спірне житлове приміщення перейшло до ОСОБА_7 , а на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.04.2012 року, укладеного між ОСОБА_7 і ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., право власності на нежитлові приміщення перейшло та зареєстровано за ОСОБА_2 .

Однак, приватизація нежитлових приміщень за вказаною вище адресою не здійснювалась, тобто право власності територіальної громади міста Києва на це ж майно не припинялося.

Зважаючи на те, що Київською міською радою рішення про відчуження (приватизацію) спірного майна не приймалося та не було волевиявлення законного власника на відчуження зазначеного майна, відповідно останнє підлягає витребуванню від ОСОБА_2 , за правилами ст. 388 ЦК України, на користь Київської міської ради, як власника та розпорядника майна територіальної громади міста Києва.

Просили витребувати від ОСОБА_2 групу нежитлових приміщень № 6, літера «А», загальною площею 232, 4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , оформлену записом, вчиненим 27.08.2013 року державним реєстратором Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві Каравай Н.В. за № 2567744 про право власності на нежитлове приміщення - групу нежитлових приміщень № 6, літера «А», загальною площею 232, 4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

16.05.2017 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

26.05.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

20.09.2017 року відповідачем ГТУЮ в м. Києві подано до суду заперечення на позов, відповідно до змісту яких останні не визнали заявлені до них вимоги з тих підстав, що реєстрацію права власності спірного приміщення проведено за відповідачем у встановленому законом порядку на підтвердження чого, суду надано копію матеріалів реєстраційної справи. Просили відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

21.09.2018 року до суду подано відзив на позов представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Шепілем С.В., відповідно до змісту якого останній заперечував проти позову, оскільки позивачем не надано доказів належності спірного приміщення територіальній громаді м. Києва, а ОСОБА_2 набуто зазначено майно у власність у встановленому законом порядку, про що свідчать матеріали справи, а саме договір купівлі-продажу, витяг з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, відповідачем пропущено строки позовної давності на звернення до суду з цим позовом. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

21.09.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про задоволення клопотання позивача та залучення у якості співвідповідача Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради.

20.07.2023 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвали про задоволення клопотання позивача, заміну відповідача ГТУЮ у місті Києві на правонаступника ЦМУ МУ (м. Київ) та закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор Голосіївської окружної прокуратури міста Києва Куцоконь О.О. підтримала заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просила позов задовольнити.

Представник Київської міської ради в інтересах якої заявлено спір ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шепіль С.В. заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач ЦМУ МЮ (м. Київ), явку свого представника в судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзиву по позов не подали, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися.

Відповідач Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), явку свого представника в судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 22.11.2019 року подали до суду відзив на позов, просили вирішити спір відповідно до вимог закону.

Представник третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» Романенко С.В. підтримала заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просила позов задовольнити.

Третя особа Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, явку свого представника в судове засідання 29.02.2024 року не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, письмових пояснень щодо позову або відзиву на адресу суду не направляли, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не зверталися.

Заслухавши думку учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні встановлено, що нежитлові приміщення (група приміщень № 6), загальною площею 232,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , станом на теперішній час, належать на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що зазначена вище група приміщень, нібито, входять до складу комунальної власності територіальної громади міста Києва на підставі рішення Київської міської ради від 02.12.2010 року № 284/5096 та вибули з комунальної власності поза волею власника. Прокурором зазначено, що порушення інтересів держави полягає у тому, що спірні нежитлові приміщення незаконно вибули з комунальної власності, поза волею власника, в обхід приватизаційної процедури, а підставою для її подання є неналежне функціонування місцевого самоврядування, при цьому, Київською міською радою, Голосіївською райдержадміністрацією, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» не вжито жодних заходів щодо повернення спірного майна у судовому порядку, що свідчить про їх бездіяльність.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 року за № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Голосіївському районі, включено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, із зазначеного вище рішення не вбачається права власності територіальної громади міста Києва на спірні нежилі приміщення, оскільки вони не зазначені у відповідному переліку, як комунальна власність.

Витребувати ж майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна (правова позиція Верховного суду України, постанова від 23.12.2015 року, справа № 6-327цс15).

Відповідно до ч. 2 ст. 318, ч. 1 ст. 181, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом; до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення; право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та підстави для відмови встановлені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Матеріали справи містять копію листа КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 15.03.2017 року за № 062/14-3049 (И-2017), відповідно до змісту якого, первинна реєстрація права власності на групу нежилих приміщень № 6 площею 232,40 кв.м. була проведена за ОСОБА_4 на підставі ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 26.12.2007 року.

Право власності на зазначені вище нежитлові приміщення перейшло від ОСОБА_4 до ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В.

16.01.2012 року право власності на ці ж нежитлові приміщення перейшло від ОСОБА_6 до ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В.

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.04.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. право власності на спірні нежитлові приміщення перейшло від ОСОБА_7 до ОСОБА_2 .

Так, право власності зазначених вище осіб було зареєстровано у встановленому законом порядку, а також підтверджується договорами купівлі-продажу, які не визнавалися судом недійсними. Крім того, за даними листа КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», останній не містить інформації про право комунальної власності територіальної громади міста Києва на спірні нежитлові приміщення. Матеріали справи також не містять відомостей про реєстрацію права комунальної власності на спірні нежитлові приміщення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Щодо ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 26.12.2007 року, суду не надано доказів того, що з приводу можливої підробки ухвали, про яку стверджує позивач, є кримінальні провадження та результати їх розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 321, ст. 322, ч. 1 ст. 327 ЦК України, саме власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом; власник зобов`язаний утримувати належне йому майно; у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді.

Норми ст. ст. 387, 388 ЦК України, надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.

За правилами ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом зазначених правових норм необхідно встановити: чи вибуло майно з володіння власника або володіння особи, якій воно було передане власником у користування, у силу зазначених обставин, а також чи придбав набувач це майно за відплатним договором і чи не знав та не міг знати він про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

При цьому, за змістом ст. 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Враховуючи вимоги п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник зобов`язаний довести, що майно належало йому на праві власності та вибуло з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі, а набувач - довести, що він придбав майно за відплатною угодою й що він не знав і не міг знати про те, що придбаває майно в особи, якій не належить право його відчуження.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77, ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Однак, позивач не надав суду доказів належності групи спірних нежитлових приміщень № 6, загальною площею 232,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності територіальній громаді міста Києва, а відтак підстави для задоволення заявлених позовних вимог у суду відсутні.

З огляду на вище викладене, позовні вимоги першого заступника керівника Голосіївської окружної прокуратури міста Києва в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_2 , ЦМУ МЮ (м. Київ), Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» про витребування комунального майна, не підлягають задоволенню судом.

За правилами ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись, ЦК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позовні вимоги першого заступника керівника Голосіївської окружної прокуратури міста Києва в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_2 , Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» про витребування комунального майна, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк