УХВАЛА

01 січня 2024 року

м. Київ

справа № 369/12781/21

провадження № 61-15681ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ситнік О. М., розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Червинської Марини Євгенівни

у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірним винесення постанов державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної Віти Володимирівни, і їх скасування, стягувач - ОСОБА_1 ,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року, додаткову ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року та

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою та просила визнати неправомірними постанови державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В. В. про відкриття виконавчих проваджень від 09 серпня 2021 року щодо зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно збудований паркан з приведенням земельної ділянки до попереднього стану, що існував до порушення та стягнення виконавчого збору у сумі 12 000 грн; постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 серпня 2021 року щодо обов`язку ОСОБА_2 засипати каналізаційний колодязь, що викопаний на дорозі загального користування згідно з генеральним планом садових товариств, з аналогічною постановою про стягнення виконавчого збору також 12 000 грн, а також постанови щодо стягнення з боржника 69 грн витрат виконавчого провадження, та скасувати всі винесені постанови про стягнення штрафів, накладених у зв`язку з невиконанням оскаржуваних постанов.

30 березня 2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області у задоволенні скарги відмовлено.

15 травня 2023 року додатковою ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області заяву представника стягувача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені за надання правової допомоги витрати у розмірі 10 000 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

21 вересня 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційні скарги ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року та додаткову ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року залишено без змін.

03 листопада 2023 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року, додаткову ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року.

20 листопада 2023 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Червинської М. Є. поновлено представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року, додаткової ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року. Відкрито касаційне провадження у справі. Витребувано із Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу № 369/12781/21. Клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про зупинення виконання додаткової ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року задоволено. Зупинено виконання додаткової ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

25 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про відвід судді Верховного Суду Червинської М. Є.

Заява про відвід судді мотивована тим, що заявник ОСОБА_1 був свідком того, що суддя Червинська М. Є. особисто відвідувала скаржницю у справі ОСОБА_2 та її представника та громадянського чоловіка - ОСОБА_3 у їх будинку в смт Оленівка. При цьому ОСОБА_1 особисто познайомився із суддею Червинською М. Є. і на підставі спілкування з останньою зробив висновки, що суддя Червинська М. Є. має довгі дружні стосунки з ОСОБА_3 , представником скаржниці у справі.

Також заявник послався на те, що колегія суддів неправомірно поновила строк і відкрила касаційне провадження у малозначній справі та зупинила виконання судових рішень, які не виконуються скаржницею з 2016 року. ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на неправомірні дії судді Червинської М. Є. до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП).

Вважає, що існують обґрунтовані припущення, що викликають сумніви у неупередженості або об`єктивності судді Червинської М. Є.

27 грудня 2023 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Червинської М. Є. заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Червинської М. Є. визнано необґрунтованою. Заяву про відвід судді Верховного Суду Червинської М. Є. передано для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), іншому судді.

Ухвала суду мотивована тим, що доводи ОСОБА_1 у заяві про відвід судді Червинської М. Є. в цілому свідчать про незгоду з процесуальними діями судді Червинської М. Є., що відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу.

29 грудня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви про відвід судді Червинської М. Є. від 25 грудня 2023 року призначено суддю-доповідача Ситнік О. М.

Вважаю, що існують підстави для задоволення заяви про відвід.

У заяві про відвід судді Червинської М. Є. ОСОБА_1. зазначив декілька підстав, які, на його думку, унеможливлюють участь судді у розгляді справи та викликають сумнів у неупередженості судді, а саме: суддя Червинська М. Є. тривалий час знайома з ОСОБА_3 , представником скаржниці ОСОБА_2 , з яким підтримує дружні стосунки, він сам також познайомився з суддею Червінською М. Є. у житловому будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у смт Оленівка; суд неправомірно поновив скаржниці строк на касаційне оскарження, прийняв касаційну скаргу та відкрив касаційне провадження у малозначній справі; він звернувся зі скаргою на неправомірні дії судді Червинської М. Є. до ВРП.

Згідно з частиною першою статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом.

У частині першій статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) право на справедливий судовий розгляд вимагає слухання справи «незалежним та безстороннім судом» (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 06 травня 2003 року у справі «Клейн та інші проти Нідерландів» (Kleyn and Others v. the Netherlands) [ВП], пункт 192).

Стаття 6 § 1 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43; рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], пункт 93).

Існування неупередженості повинно бути визначено за наступними критеріями (рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], пункт 93): суб`єктивний тест, що вивчає персональні переконання і поведінку конкретного судді, з метою визначення чи існувало неупереджене або суб`єктивне ставлення судді у конкретній справі. Відповідно до об`єктивного тесту визначається чи суд, а також, серед іншого, його структура, забезпечила відповідні гарантії для виключення легітимних сумнівів стосовно його неупередженості.

Повинно бути визначено, окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність.

Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву у неупередженості суду (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 44; «Пабла Кю проти Фінляндії» (Pabla Ky v. Finland), пункт 30; від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], пункт 96).

У кожному окремому випадку необхідно визначити чи характер та рівень стосунків у справі вказують на відсутність неупередженості з боку суду (рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП],пункти 97, 102).

Підстави відводу судді перелічені у статті 36 ЦПК України. У частині першій статті 36 ЦПК України зазначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Тобто і цивільним процесуальним законом чітко визначені підстави відводу судді, одним з яких є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відвід (самовідвід) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

ЄСПЛ у рішенні від 03 травня 2007 року у справі «Бочан проти України» закріпив, що ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

У постанові від 28 жовтня 1998 року у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain) ЄСПЛ зазначив, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати в людей.

У рішенні від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» ЄСПЛ наголосив, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри в недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У рішенні від 01 жовтня 1982 року у справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами, провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина в конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

У деяких випадках додаткову гарантію безсторонності судді надає вимога об`єктивної безсторонності (рішення ЄСПЛ від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom)). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium)).

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою ЄСПЛ (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

У своєму рішенні від 08 квітня 2010 року у справі «Фельдман проти України» (заяви № 76556/01 та 38779/04) ЄСПЛ визнав порушенням статті 6 § 1 Конвенції незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності.

У пункті 25 розділу «Критерії неспроможності» Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя встановлено, що суддя не може слухати судову справу, якщо є об`єктивні побоювання, що він не зможе розглядати справу неупереджено або його участь у цій справі може спровокувати конфлікт інтересів, що несумісний з виконанням ним судових функцій.

Пунктом 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість з боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього і в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

У пункті 66 рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (заява № 4785/02) зазначено, що згідно з усталеною практикою суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 § 1 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Так, за суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді.

Відповідно до об`єктивного критерію необхідно визначити, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1993 року у справі «Фей проти Австрії», від 21 грудня 2000 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland).

Необхідність відводу судді від участі в розгляді справи у будь-якому випадку, коли у стороннього спостерігача лише могли б виникнути сумніви в неупередженості судді та про задоволення такої заяви підтвердила і Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 04 лютого 2020 року у справі № 908/137/18 (провадження № 12-106гс19), в якій виснувала, що хоч поведінка судді-доповідача й не дає жодних об`єктивних підстав вважати, що вона не є безсторонньою або що їй бракує неупередженості під час розгляду справи, однак, враховуючи значення, яке має вирішення справи № 908/137/18 для правової системи України, а також для того, щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви в неупередженості судді-доповідача під час вирішення справи, клопотання про відвід судді-доповідача необхідно задовольнити.

Тобто розгляд питання про відвід є виконанням вимог статті 6 § 1 Конвенції щодо забезпечення принципів незалежності та неупередженості суду, який має бути максимально безстороннім та об`єктивним, а також з метою усунути будь-які сумніви в забезпеченні незалежною державою принципу справедливості судочинства.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі (частина сьома статті 40 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частина одинадцята статті 40 ЦПК України).

Відповідно до вимог частини четвертої статті 36 ЦПК України доводи ОСОБА_1 щодо незгоди з висновком суду про поновлення представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 строку на касаційне оскарження судових рішень, відкриття касаційного провадження та зупинення виконання судових рішень не можуть бути підставою для відводу судді.

Вважаю, що наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Червинської М. Є. щодо інших його доводів, щоб за суб`єктивним критерієм з боку як ОСОБА_1 , так і стороннього спостерігача не виникали сумніви в неупередженості судді під час вирішення справи.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Червинської Марини Євгенівни задовольнити.

Відвести суддю Червинську Марину Євгенівну від участі у розгляді касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2023 року, додаткову ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірним винесення постанов державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної Віти Володимирівни, і їх скасування, стягувач - ОСОБА_1 .

Подану касаційну скаргу (провадження № 61-15681ск23) передати на повторний автоматизований перерозподіл.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Ситнік