РІШЕННЯ

Іменем України

21.03.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю. М.

з участю: секретаря Лозинського Т-Р. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів,-

встановив:

позивач звернувся з позовом до відповідача з вимогою про стягнення коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на наступні обставини. У грудні 2010 року позивач звернувся до маклера ОСОБА_3 з проханням знайти приміщення для купівлі. Маклер запропонувала позивачеві оглянути квартиру АДРЕСА_1 . Позивач та відповідач, домовились про ціну та дату кладення Договору. Перед укладенням договору виявилось, що квартира передана в іпотеку, у зв`язку з чим договір купівлі продажу не може бути укладено. Проте, відповідач переконав позивача у тому, що у разі укладення попереднього договору та сплати позивачем коштів за квартиру, відповідач та ОСОБА_4 (власник квартири) зможуть погасити кредит, зняти іпотеку та укласти основний договір. Між позивачем та ОСОБА_4 (продавцем) укладено попередній договір купівлі продажу квартири від 04.01.2011. Предметом договору була квартира АДРЕСА_1 . Сторони зобов`язалися, з урахуванням Договорів про внесення змін і доповнень до Попереднього договору, укласти Основний договір у строк до 15.05.2011. Позивачем було передано відповідачеві 53 000 доларів США як оплату за квартиру. На підтвердження отриманих коштів відповідачем складено розписки. У зв`язку з тим, що між позивачем та ОСОБА_4 не було укладено Основного договору купівлі продажу квартири, а відповідачем не повернуто кошти, позивач звернувся із заявою в правоохоронні органи. Так, Франківським ВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000324. У кримінальному провадженні проведено експертизу, висновком якої встановлено, що рукописний текст від імені ОСОБА_2 у розписках виконано ОСОБА_2 . Під час проведення слідчий дій, а саме допитів відповідач неодноразово визнавав наявність боргу перед позивачем, що підтверджується відповідними протоколами допиту свідка. Таким чином, кошти отримані відповідачем у позивача, набуті тоді, коли підстава, на якій вони набуті згодом відпала (основний договір не було укладено у визначений строк). Просить позовні вимоги задоволити та стягнути з ОСОБА_2 53 000 доларів США.

02 грудня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що для забезпечення виконання сторонами умов попереднього договору покупець, згідно п.5 договору, передав продавцю завдаток в сумі 398 085 гривень, що еквівалентно 50 000 доларів США. Це була сума від вартості квартири, оскільки сторони усно домовились здійснити купівлю продаж квартири за еквівалент 100 000 доларів США. Згідно попереднього договору купівлі продажу від 04.01.2011 року, сторони зобов`язувалися укласти договір купівлі продажу (основний договір) до 04.02.2011 року. Відповідачем було направлено відповідну заяву Іпотекодержателю філії ВАТ КБ «Надра» Львівське регіональне управління, щодо погодження добровільної реалізації іпотечного майна ОСОБА_1 з метою погашення кредиту. ОСОБА_1 також мав звернутись до банку з пропозицією щодо бажання придбати іпотечну нерухомість. До 15.05.2011 року Львівське регіональне управління ПАТ «КБ «Надра» так і не надало узгодження з головним офісом ПАТ «КБ «Надра» щодо реалізації вищезазначеної квартири ОСОБА_1 01.11.2012 року, згідно витягу з Протоколу №65 засідання комітету з проблемною заборгованістю роздрібного бізнесу ПАТ «КБ «Надра» було погоджено згідно п.1 добровільну реалізацію майна ОСОБА_5 , що виступає майновим поручителем позичальника відділення ПАТ «КБ «Надра» Львівське РУ ОСОБА_6 , а саме квартири, загальною площею 64,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ціною не менше 59 800 дол. США (477 900 грн.) за кредитним договором №643/05-Ф від 03.08.2005 року. Термін реалізації іпотечного майна, згідно п. 2.1 зазначеного Витягу з Протоколу №65 становить до 30.11.2012 року. Позивачу кілька разів було доведено до відома, щоб він до 30.11.2012 року звернувся до відділення ПАТ «КБ «Надра» Львівське РУ щодо подальшого розрахунку за іпотечну квартиру, а потім оформлення основного договору купівлі продажу нерухомості, як і було обумовлено Попереднім договором купівлі продажу квартири від 04.01.2011 року. Однак пропозиція була проігнорована позивачем. Вважає, що такі дії позивача не звернення до банку щодо бажання придбати вказану квартиру та подальше укладання основного договору купівлі продажу квартири, порушили усні домовленості між сторонами та умови Попереднього договору купівлі продажу, а згідно абзацу 3 п.5 Попереднього договору купівлі продажу квартири, при невиконанні умов даного договору з вини Покупця, завдаток у сумі 398 085 грн., що є еквівалентом 50 000 доларів США залишається у Продавця. Таким чином, не звернувшись з 01.11.2011 року по 30.11.2011 року в ПАТ «КБ «Надра» Львівське РУ щодо бажання придбати зазначену квартиру та внести другу частину коштів у касу банку, позивач порушив умови договору. Щодо суми 3000 доларів США, то вона дійсно отримувалось від позивача. Згідно усних домовленостей, позивач мав би сплатити ПАТ «КБ «Надра» другу частину суми еквівалентно 3000 доларів США менше, оскільки пізніше відповідач сплатив цю різницю банку, що підтверджується платіжним дорученням №30 від 14.03.2014 року в сумі 201 436,98 грн. стягнутих Франківським ВДВС у м. Львові. Сума 3000 доларів США це лише часткова сума, яка була сплачена банку відповідачем для погашення кредиту. Якби позивач звернувся до банку із заявою щодо придбання іпотечного майна та сплатив другу половину суми, то був би оформлений основний договір купівлі продажу та ОСОБА_1 був би власником квартири. Крім цього, позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач та його представник подали до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності,позовні вимоги підтримують та просять такі задоволити в повному обсязі..

Відповідач в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу у ого відсутності, в задоволенні позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 05.08.2005 року було укладено договір іпотеки між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 як майновим поручителем. Предметом договору є квартира АДРЕСА_3 , яка складається з двох кімнат житловою площею 41,4 кв.м.; загальна площа квартира 53,5 кв.м.; комора в підвалі 3,0 кв.м.; квартира АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат житловою площею 43,8 кв.м. та кухні; загальна площа квартири 64,2 кв.м.; комора в підвалі 8,0 кв.м.

04.01.2011 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали Попередній договір купівлі продажу квартири (далі по тексту Попередній договір), згідно умов якого сторони зобов`язуються у строк до 04 лютого 2011 року укласти договір купівлі продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 43,8 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири становить 64,0 кв. м.

Згідно п.1 Попереднього договору сторони домовилися, що істотними умовами основного договору купівлі продажу будуть такі:

продаж квартир буде здійснюватись за суму 406 046,70 (чотириста шість тисяч сорок шість) гривень 70 копійок, що є еквівалентом 51 000,00 (п`ятдесят однієї) тисячі доларів США 00 центів, згідно курсу НБУ (курс 7,9617 грн. за 1 долар США);

витрати пов`язані з оформленням основного договору купівлі продажу, оплачує Продавець. Інших істотних умов майбутнього договору купівлі продажу сторони не мають.

Згідно абзацу 2 та 3 пункту 5 Попереднього договору, для забезпечення виконання сторонами умов даного договору Покупець передає Продавцю завдаток в сумі 398 085,00 (триста дев`яносто вісім вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 50 000 (п`ятдесяти тисяч) доларів США 00 центів за курсом НБУ (курс 7,9617 грн. за 1 долар США).

При порушенні умов даного договору з вини Покупця завдаток в сумі 398 085, 00 (триста дев`яносто вісім вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 50 000,00 (п`ятдесяти тисяч) доларів США 00 центів за курсом НБУ (курс 7,9617 грн. за 1 долар США), залишається у Продавця. При невиконанні умов даного договору Продавцем, він зобов`язаний повернути Покупцю подвійну суму завдатку.

01.02.2011 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін та доповнень до Попереднього договору купівлі продажу квартири, посвідченого Нор Н.М. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 04 січня 2011 року за реєстровим номером 3. Цим договором сторони погодили внесення змін до Попереднього договору від 04.01.2011 шляхом викладення абзацу 1-го в наступній редакції: «Сторони зобов`язуються у строк до 15 березня 2011 року укласти договір купівлі продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 43,8 кв. м. та кухні. Загальна площа квартири становить 64,0 кв. м. До квартир належить комора в підвальному приміщенні будинку площею 8,0 кв.м. (надалі Майно), на умовах, встановлених цим попереднім договором».

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України, договір вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За змістом ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені главою 83 ЦК України.

В ході розгляду справи судом встановлено, що жодних договорів між позивачем та відповідачем з приводу купівлі продажу квартир не вчинялось.

Крім того, судом встановлено, що позивачем було передано відповідачу 53 000 доларів США. На підтвердження отримання коштів відповідачем складено розписки від 18.02.2011 про те, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 3 000 доларів США терміном до 28.02.2011; 22.03.2011 про те, що ОСОБА_2 , отримав 50 000 доларів США позики у ОСОБА_1 до 15.05.2011; 28.09.2011 про те, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 53000 доларів США терміном до 01.11.2011; 15.06.2012 про те, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 53 000 доларів США терміном до 01.11.20211 року.

Згідно витягу з протоколу №65 засідання Комітету по роботі з проблемною заборгованістю роздрібного бізнесу ПАТ «КБ «Надра» від 01.11.2012 року, погоджено добровільну реалізацію майна ОСОБА_5 , що виступає майновим поручителем позичальника відділення ПАТ «КБ «Надра» Львівське РУ ОСОБА_6 , а саме квартири загальною площею 64,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ціною не менше 59 800,00 доларів США за кредитним договором №643/05/-Ф від 03.08.2005 року.

Згідно відповіді директора відділення ПАТ КБ «Надра» від 04.03.2013 року №, заяв чи особистих звернень зі сторони громадянина ОСОБА_1 до Банку щодо бажання придбати квартиру не було.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення ст.1212 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач передав йому завдаток в сумі 398 085 гривень, що еквівалентно 50 000 доларів США, а сума 3000 доларів США це лише часткова сума, яка була сплачена банку, оскільки відповідач ОСОБА_2 не був стороною попереднього договору купівлі продажу квартири.

Крім того, судом досліджено зміст розписок, які містяться в матеріалах справи, з них вбачається, що ОСОБА_2 позичав грошові кошти у позивача, а не отримував завдаток на виконання договірних зобов`язань, як зазначає відповідач.

Таким чином, сторони не заперечують, що договір купівлі-продажу між ними про придбання квартири не укладався, а на момент отримання грошових коштів відповідач не був власником зазначеної квартири та не володів нею або правом на неї у іншій формі.

Згідно ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Якщо договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13.

Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 4 ст. 635 ЦК України, договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Так, відповідач не був власником чи іншим володільцем майна, що давало йому право розпоряджатися ним, та не був наділений таким правом від імені уповноваженої на такі дії особою. З цього випливає, що відповідач без достатньої правової підстави отримав грошові кошти від позивача.

З точки зору глави 83 ЦК України, яка регулює правовідносини з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною другою ст.11 ЦК України.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Загальна умова ч.2 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 753/20633/15 від 20 березня 2019 року, системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст. 177, ч.1 ст. 202, ч.ч.1,2 ст. 205, ч.1 ст. 207, ч.1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Відповідач не заперечував у відзиві факту отримання грошових коштів від позивача та домовленостей, за яких вони були отримані.

Відповідачем до матеріалів справи додано платіжне доручення №30 від14.03.2017 року згідно якого, на рахунок ПАТ «Надра» було перераховано Франківським ВДВС м. Львів ГТУЮ у Л/о 201 436,98 грн., призначення платежу стягнення з ОСОБА_6 згідно в/п №42784696 (в/д №1326/8900/2012 від 25.12.2013 року).

Однак дане платіжне доручення судом до уваги не береться так як не стосується предмету позову у цій цивільній справі.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами повністю підтверджено зазначені позивачем обставини та підстави передачі ним грошових коштів відповідачу. Суд при цьому виходить з того, що будь-яких доказів існування наявності договірних чи інших відносин між ним та позивачем, які б підтверджували обґрунтованість/підставність отримання вказаних коштів, відповідачем не надано.

Крім того, 18.09.2012 року слідчий СВ Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС у Львівській області В.І. Ступак виніс постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Згідно висновку експерта №6/400 від 30.07.2012 встановлено, що рукописний текст від імені ОСОБА_2 в розписках від 18.02.2011 року, 22.02.2011 року, 28.09.2011 року виконаний ОСОБА_2 .

Крім того під час проведення слідчих дій, а саме допитів, відповідач неодноразово визнавав наявність боргу перед позивачем, що підтверджується відповідними протоколами допиту свідка.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки між сторонами по справі відсутні належним чином оформлені договірні відносини щодо купівлі-продажу квартири, то кошти в розмірі 53 000,00 доларів США, відповідач отримав від позивача без достатньої правової підстави. Відтак і повернення коштів має відбуватися на підставі положень ст. 1212 ЦК України не залежно від того, з чиєї вини не було укладено договір купівлі-продажу.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного суду, викладеним у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 та від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18.

Суд зауважує, що загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню.

В той же час, надаючи оцінку заяві відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу, або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду відповідач і на теперішній час визнає той факт, що позивачем йому було передано грошові кошти у розмірі 53 000 доларів США. Крім того, відповідачем частково перераховувались грошові кошти позивачу, що підтверджується фіскальними чеками від 15.06.2012 року, 16.11.2011 року. 16.03.2015 року ОСОБА_2 звертався до ОСОБА_1 із листом щодо врегулювання конфліктної ситуації. Крім того, відповідач звертався до представника позивача 27.04.2023 року із пропозицією щодо укладення мирової угоди. Все вищевикладене свідчить, що відповідач визнає свій обов`язок перед позивачем, але відмовляється повернути кошти посилаючись на відсутність відповідного механізму з повернення таких коштів. Відтак, обставин, які б свідчили про пропуск позивачем строку позовної давності, судом не встановлено.

За вимогами ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 гривень.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-83, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 53 000 (п`ятдесят три) тисячі доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя Ванівський Ю.М.