Провадження 2/193/121/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 квітня 2024 року року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.,

при секретарі судового засідання Ратушній В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Софіївка Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Девладівської сільської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 22.12.2023 року звернувся до суду з позовною заявою до Девладівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Свою позовну вимогу мотивує тим, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який ОСОБА_5 отримала у спадок після смерті ОСОБА_6 , яка у свою чергу є спадкоємицею, що не прийняла спадщину після ОСОБА_7 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ). До позову додано докази. Свідки по справі не заявлені.

В судовому засіданні позивач заявив, що на цей час спадкоємці відсутні, в будинок він вселився разом із донькою та матір`ю. В селі ОСОБА_8 вони спитали, чи є десь покинутий будинок і почали в ньому жити. ОСОБА_5 віддала їм ключі від будинку. Він проживав в даному будинку з 2005 року , але зареєстровані не були, приїжджали навесні і проживали до листопада місяця. Опалення в будинку немає. На протязі всього часу доглядав за будинком та городом, у зв`язку з чим вважає, що він одноособово набув права на визнання права власності за набувальною давністю вказаного будинку. 11.04.2024 позивачем заявлено клопотання про витребування доказів, від якого в судовому засіданні відмовився. Комунальні платежі платить від імені ОСОБА_5 по цей час. Позивач та терті особи зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача Девладівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської областів судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, письмового відзиву не подав. Пояснив, що існує практика, за якою Девладівська сільська рада радить особам набувати право власності за ст. 344 ЦК України з метою узаконення права власності. Також пояснив, що дана спадщина відумерлою та безхазяйною не визнавалася.

Третя особа ОСОБА_3 проти позову не заперечувала, пояснила, що позивач - її батько, вони з бабусею ОСОБА_4 вселилися у будинок і проживали там разом з 2005 року.

Третя особа ОСОБА_4 , будучи повідомленою про дату та час судового засідання, в судове засідання не з`явилась.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази,оцінивши докази у їх сукупності,вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно витягу про реєстрацію права власності від 31.07.2009 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 (а.с.16), яка успадкувала будинок після померлої ОСОБА_9 (а.с.17). ОСОБА_5 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно технічного паспорту від 03.04.1989 року житловий будинок, житловою площею 20,5 кв.м., загальною 53,4 кв.м. належить ОСОБА_5 (а.с.12-15).

Згідно довідки № 635 від 20.11.2023 року, виданої ВК Девладівської сільської ради громадянин ОСОБА_1 разом із матір`ю ОСОБА_10 та донькою ОСОБА_3 проживають з 2005 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Окрім цього, судом досліджено надану відповідачем довідку № 722 від 18.04.2024 року, згідно якої зазначено, що відповідно до відомостей, наданих Першотравненським старостинським округом Девладівської сільської ради за по господарським обліком значиться, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 1996-2000 рр належить ОСОБА_11 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, сестра ОСОБА_12 ; 2001-2005 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вибула; 2006-2010 ОСОБА_12 померла, будинок проданий; 2011-2015 рр об`єкт перенумеровано - буд. 27; 2016-2020 рр домогосподарство закинутий об`єкт № 0461-5; 2021-2025 зазначено, що користувач Синиця.

Також до позову, в якості доказу додано Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 21 ПП «Експоцентр» від 06.02.2015 року, згідно якої вартість домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 27829,0 грн.(а.с.18-22)

Судом встановлено, що дана експертиза проведена на підставі ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21.01.2015 року по справі за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_5 ..

Позивачем в судовому засіданні заявлено, що він перебував у 2015 році у шлюбі з ОСОБА_13 , але йому невідомо про дану цивільну справу до яких суд ставиться критично.

Так, судом витребувано та досліджено в судовому засіданні з архіву Софіївського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу № 2/193/45/15. Згідно даної цивільної справи, позов подано дружиною позивача під час сумісного проживання, ОСОБА_13 до ОСОБА_5 про визнання угоди дійсною та визнання права власності. В позові зазначено, що ОСОБА_13 сплатила 28.01.2010 року ОСОБА_5 7500 грн. в рахунок купівлі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , про що було складено розписку, яка міститься в матеріалах справи. Матеріали цивільної справи містять також зворотні повідомлення від ОСОБА_5 . Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19.03.2015 року позивачу відмовлено у задоволенні позову. Згідно Ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.05.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_13 відхилено, рішення залишено без змін. Також, матеріали справи містять повідомлення від 15.05.2015 року доньки ОСОБА_5 ОСОБА_14 про те, що її мати ОСОБА_5 померла, додала свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 та яка проживає за адресою АДРЕСА_3 .

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи наріч(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїммайном.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.1 ст. 657 ЦК Українидоговіркупівлі-продажуземельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорівкупівлі-продажумайна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування.Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц та від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014№ 5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положеньстатей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Щодо відповідача у справах пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав жодного та належного доказу того, що відсутній власник домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та факту розпорядження зазначеним будинком на правових підставах.

Натомість, в судовому засіданні встановлено особу потенційного правонаступника ОСОБА_5 доньки ОСОБА_14 .

Діючим законодавством України визначено, щодоговіркупівлі-продажужитлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, що було предметом розгляду в іншій цивільній справі та, за результатами розгляду якої відмовлено у визнанні права власності.

Слід зазначити, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Натомість, на думку суду, позивачу ОСОБА_1 , достовірно відомо про угоду між ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_13 від 28.01.2010, враховуючи докази, додані до цього позову (експертизу ПП «Експоцентр» від 06.02.2015 р, витяг про реєстрацію права власності від 31.07.2009, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт від 03.04.1998 року), які так само містяться в цивільній справі № 2/193/45/15.

Укладаючи письмову угоду про купівлю житлового будинкупо АДРЕСА_1 , особи повиннібули знати, та це є загальновідомою інформацією, щодоговіркупівлі-продажубудинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, що вже було предметом розгляду Софіївського районного суду та апеляційного суду Дніпропетровської області.

Отже, позивач не довів, що він не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном, а також, що при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності.

Таким чином, судом враховується те, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником, який помер, але який має спадкоємців ОСОБА_14 , адреса проживання якої відома і вказана самим позивачем.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем невірно визначено відповідача Девладівську сільську раду, враховуючи наявність спадкоємця померлої власниці домоволодіння ОСОБА_5 , що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Також, надаючи оцінку доданим до позову доказам, а саме довідці № 635 від 20.11.2023 року виданої ВК Девладівської сільської ради, суд вважає його таким , що не є належним, оскільки довідці № 722 від 08.04.2024 виданої Девладівською сільською радою, а саме виписка з по господарської книги спростовує проживання в домоволодіння будь-яких осіб з 2016 по 2020 роки із зазначенням «закинутий об`єкт».

Отже, матеріалами справи не доведено, що позивач ОСОБА_15 добросовісно безперервно володіє чужим майном, а саме - будинком за АДРЕСА_4 .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України.

На підставі вищезазначеного, та оскільки позивачем не доведено, що він добросовісно безперервно володіє чужим майном, а саме житловим будинком за адресою АДРЕСА_4 , а також враховуючи зазначеного в позові неналежного відповідача, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити в стягненні судових витрат понесених позивачем.

На підставі ст.258, ч.6 ст.259 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до Девладівської сільської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду: 26.04.2024.

Суддя Н.О.Кравченко