БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/620/24
Провадження № 2/497/358/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Мунтянової В.Р.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колишнього колгоспного двору;

- 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач свої вимоги мотивує тим, що станом на 14.04.1991 року домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 відносилось до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_3 - його батько, Мерет ОСОБА_4 - його мати, та він їх син, який є позивачем по справі ОСОБА_1 . Кожному члена цього колгоспного двору належало по 1/3 частині названого домоволодіння. Однак як за свого життя його батьки не оформили право власності на належні їм частки, так і він до тепер не оформив право власності на належну йому 1/3 частку цього домоволодіння.

При зверненні до державного реєстратора з заявою про оформлення свого права на належну йому частку названого домоволодіння, він отримав рішення про відмову з тих підстав, що не подано документ, який підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на об`єкт речових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, яку фактично прийняв спадкоємець першої черги за законом, чоловік померлої ОСОБА_3 , у зв`язку з чим йому стало належати 2/3 частини вище названого будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями. Нотаріально факт прийняття спадщини ОСОБА_3 не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на належні йому 2/3 частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, яку фактично прийняли спадкоємеці першої черги за законом: він, рідний син померлого ОСОБА_1 та рідна дочка померлого - ОСОБА_2 .

Спадкоємці ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач по справі та його рідна сестра ОСОБА_2 уклали нотаріально посвідчений договір про поділ спадщини, відповідно до якого до ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 1,28 га, земельна ділянка площею 1,40 га, легковий автомобіль марки М 2140,1977 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_1 , до позивача ОСОБА_5 переходить житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який за померлим в органах БТІ не зареєстровано.

На теперішній час позивачу необхідно оформити прийняту спадщину на вказане домоволодіння. 3 цією метою він звернулись до нотаріуса, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Також, позивач мав намір зареєструвати своє право власності на належну йому частку вказаного домоволодіння як за членом колгоспного двору, втім державним реєстратором йому також було відмовлено.

Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Ухвалою від 13.03.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 29.03.2024 року о 09:00 годині (а.с.31), про що повідомлено сторін по справі (а.с.32).

Цією ухвалою суд також витребував у Приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.31).

28.03.2024 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. надано копію спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 (а.с.37-54).

У підготовче засідання 29.03.2024 року:

- позивач не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства. Подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а.с.99);

- представник відповідача про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений належним чином (а.с.32), до суду не прибув. За підписом старости села надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника (а.с.95);

-третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 сповіщена належним чином (а.с.32), до суду не прибула. Подала заяву про відсутність заперечень щодо позовних вимог позивача (а.с.100).

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги (а.с.80), і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Щодо визнання права власності як за членом колгоспного двору.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2 ст.123 ЦК УРСР).

Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року відповідно до запису в погосподарській книзі с. Нові Трояни Болградського району Одеської області, значиться житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, які розташовані на земельній ділянці закріпленій за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належав до суспільної групи колгоспний двір.

В даному домоволодінні проживали та були зареєстровані:

голова двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

його дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

їх син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначене підтверджується довідкою №112 від 27.02.2024 року, виданою Городненською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.15).

На підставі рішення тридцять сьомої сесії VІІІ скликання Городненської сільської ради Болградського району Одеської області №1272VІІІ від 09.03.2022 року перейменовано назву вулиці «Ломоносова» на « ОСОБА_6 » (а.с.104-103).

18.01.2024 року Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на замовлення ОСОБА_1 (а.с.16-18).

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкта оцінки для цілей оподаткування станом на 12.02.2024 року становить 85313.00 гривень (а.с.20-27).

Згідно виписки з рішення виконкому Новотроянівської сільської ради № 26 від 29.11.2016 року була присвоєна поштова адреса даному домоволодінню: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час? законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.?

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).?

Положеннями пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

В силу зазначених вимог, позивачка та померлі фактично є власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках як члени колгоспного двору.

Судовим розглядом встановлено, що позивач, мав намір зареєструвати право власності на свою частку зазначеного домоволодіння, однак державний реєстратор відмовив йому, позивачу у реєстрації права власності в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачем права власності на свою частку житлового будинку за названою адресою.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40).

Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги;

2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.41), тобто позивачі реалізували своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернулися з даним позовом до суду.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивач будучи власником житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 , не може зареєструвати право власності в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються його права як власника, що підлягають захисту в судовому порядку.

З цих підстав, суд дійшов до висновку, що всі члени колгоспного двору фактично володіли домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ) у рівних частках по 1/3кожний з них:

голова двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

його дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

їх син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.57).

А відтак вимога позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/3 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в цій частині є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо визнання права власності в порядку спадкування.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим повторно виконавчим комітетом Новотроянівської сільської ради Болградського району Одеської області від 28.03.2024 року, актовий запис №23 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема, на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36).

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 був її чоловік ОСОБА_3 , родинні відносини підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21.10.1959 року, актовий запис № 27, виданим виконавчим комітетом Новотроянівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.11);

Згідно довідки №112 від 27.02.2024 року, виданою Городненською сільською радою Болградського району Одеської області на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 окрім померлої був зареєстрований її чоловік, який є спадкоємцем першої черги за законом (а.с.15).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Стаття 1258 ЦК України визначають положення щодо черговості спадкування за законом.

Так, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

А відтак, чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є спадкоємцем за законом першої черги після смерті дружини ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як спадкоємець за законом першої черги після смерті дружини на підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, за час свого життя набув право на це майно, тобто на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Нотаріально факт прийняття спадщини ОСОБА_3 за життя не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 11.07.2023 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну йому частку 2/3 (1/3 + 1/3) житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Родинні відносини спадкодавця та спадкоємця ОСОБА_7 підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 06.06.1965 року, виданим Новотроянівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.14).

Згідно довідки про склад сім`ї Новотроянівської сільської ради Болградського району Одеської області за №112 від 27.02.2024 року на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 окрім померлого ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с.15).

Спадкоємці за законом після смерті батька ОСОБА_3 : син ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_2 , які успадкували майно належне батькові на день смерті, як спадкоємці за законом першої черги уклали між собою договір про поділ спадщини від 17.01.2024 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Болградського нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. зареєстрований в реєстрі за № 33(а.с.13) відповідно до якого:

- до ОСОБА_2 переходить земельна ділянка площею 1,28 га, земельна ділянка площею 1,40 га, легковий автомобіль марки М 2140,1977 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_1 ;

-до позивача, ОСОБА_8 , переходить житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який за померлим належним чином не зареєстровано.

Так, з матеріалів спадкової справи №141/2023 щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. (а.с.35-54) вбачається, що:

- 04.09.2006 року ОСОБА_3 було складено заповіт на ім`я сина ОСОБА_1 , яким спадкодавець заповів йому все своє майно, права та обов`язки (а.с.44);

- 25.02.2021 року ОСОБА_3 було складено заповіт на ім`я доньки ОСОБА_2 , яким спадкодавець заповів їй земельну ділянку площею 1,40 га розташовану на території Новотроянівської сільської ради Болградського району, Одеської області (а.с.43);

- 10.08.2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_8 кожен окремо звернулись з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 за законом та відмовилися від прийняття спадщини за заповітами (а.с.38-39);

- 17.04.2024 спадкоємці уклали договір про поділ спадщини від 17.01.2024 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Болградського нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 33 між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на майно належне їх батьку спадкодавцю ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- 26.02.2024 спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_8 кожен окремо звернулись з заявою про прийняття спадщини за законом згідно укладеного договору про поділ спадщини (а.с.38-39)

- 27.02.2024 року на ім`я ОСОБА_2 були видані три свідоцтва про право на спадщину за законом відповідно до договору про поділ спадщини (а.с.51-53).

Свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я спадкоємця ОСОБА_1 , нотаріусом не видавалися.

Однак, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на ім`я спадкоємця ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме домоволодіння і рекомендовано звернутися до суду (а.с.28).

В силу перелічених вище норм матеріального права, а саме ст.ст.1217, 1218, 1221, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як спадкоємець за законом першої черги вважається таким, що набув право на спадщину, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та успадкував 2/3 (11/3 + 1/3) частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-18).

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивача цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293-294, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженцем с. Нові Трояни, Болградського району, Одеської області, громадянином Молдови, паспорт громадянина Молдови серії НОМЕР_5 , виданий Агенцією державних послуг від 18.12.2019 року, особистий номер НОМЕР_6 право власності на:

- 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колишнього колгоспного двору;

- 2/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Кодінцева