справа № 1309/2094/12
УХВАЛА

26 березня 2024 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження, бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання судового наказу,

встановив:

ОСОБА_1 22.03.2024 року звернувся до суду зі скаргою, у якій просить визнати неправомірними дії суб`єктів оскарження щодо невиконання судового наказу №1309/2094/12 у ВП №35804011, а саме: заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Бассараб Т.Ю.та посадових осіб Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові ЗМУМЮ (м.Львів) за фактом закінчення ВП №35804011 без виконання судового наказу у відповідності до ст. 129-1 Конституції України; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №35804011; зобов`язати суб`єктів оскарження усунути триваюче правопорушення та вжити всі заходи для виконання судового наказу №1309/2094/12, ВП №35804011; винести окрему ухвалу за фактом виявлення умисного невиконання судового рішення, що набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню посадовими особами суб`єктів оскарження, яка надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи до порушників законодавства; якщо суд вважатиме пропущений строк на оскарження цього довготриваючого (багаторічного) порушення суб`єктами оскарження ст.129-1 Конституції України щодо обов?язкового виконання рішення, то просить поновити.

Вивчивши подану скаргу та додані до неї матеріали, суддя дійшов висновку, що скарга підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України передбачені строки звернення зі скаргою.

Так, ч.1 ст.449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч.2 ст.449 ЦПК України).

З матеріалів скарги вбачається, що оскаржувана постанова винесена 28.12.2012 року, а отже з часу винесення такої минуло більше 11 років.

Як вбачається із долучених додатків до матеріалів скарги, а саме копії скарги ОСОБА_1 від 29.02.2024 року, адресованої заступнику начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бассараб Т.Ю., ОСОБА_1 станом на 29.02.2024 року було відомо, що у виконавчому провадженні №35804011 державним виконавцем Залізничного ВДВС у місті Львові ЗМУ МЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Також, згідно даних Автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 21.02.2024 року ОСОБА_1 звертався до Залізничного районного суду м.Львова зі скаргою на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 28.12.2012 року про закінчення виконавчого провадження №35804011, яка ухвалою від 13.03.2024 року була повернута ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що він не усунув вказані в ухвалі недоліки у встановлений строк.

Відтак, враховуючи положення пункту «а» ч.1 ст.449 ЦПК України, десятиденний строк на подання скарги, сплив.

Скарга на дії державного виконавця подана ОСОБА_1 наручно до Залізничного районного суду м.Львова, як видно із штампу вхідної кореспонденції, 22.03.2024 року, тобто з пропуском строку, передбаченого пунктом «а» ч.1 ст.449 ЦПК України.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 порушує питання поновлення пропущеного строку на подачу скарги, проте, у скарзі ОСОБА_1 не наводить жодних обставин, які б свідчили про поважність пропуску ним строку звернення зі скаргою, не надає доказів на підтвердження таких обставин, а лише в прохальній частині такої зазначає, що «якщо суд вважатиме пропущений строк на оскарження цього довготриваючого (багаторічного) порушення суб`єктами оскарження ст.129-1 Конституції України щодо обов?язкового виконання рішення, то просить поновити».

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.

За роз`ясненнями, які містяться в п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі №24-152/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» зазначив, що право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Якщо зі скарги вбачається, коли заявник дізнався про порушення свого права, і при цьому скарга подана з пропущенням встановленого строку та відсутнє клопотання про поновлення цього строку, суддя, має право залишити скаргу без розгляду на стадії відкриття провадження у справі.

Доступ до суду, як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Прецедентна практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, на день звернення заявника до суду із вказаною скаргою сплинув десятиденний строк, встановлений статтею 449 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, оскільки строк для подання скарги сплинув, а ОСОБА_1 не обґрунтовано поважності цього пропуску строку, тому відсутні підстави для поновлення пропущеного строку на подачу скарги, відтак дана скарга підлягає залишенню без розгляду, що не позбавляє заявника повторно звернутися до суду із даною скаргою, після усунення умов, що були підставою для залишення скарги без розгляду.

Керуючись ст.126, 258-261, 268, 352-354, 449 ЦПК України,

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження, бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання судового наказу залишити без розгляду.

Роз?яснити заявнику його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення скарги без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний