КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/1162/24
Київський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф»
про стягнення заборгованості за договором позики,
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2023 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі.
19.03.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів.
У судове засідання призначене на 20.03.2024 року представник позивача не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак 05.02.2024 року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
ОСОБА_1 (надалі за текстом Відповідач) у судове засідання призначене на 20.03.2024 року також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Статтею 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Судом отримано відповідь з відділу адресної довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області згідно з якою встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Приймаючи наявне зареєстроване місце проживання відповідача, судом здійснювалось повідомлення останнього про дату, час і місце проведення судових засідань шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі на вказану адресу місця проживання відповідача, однак поштове повідомлення було повернуто до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за зазначеною адресою.
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Таким чином, відповідач про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином, однак, у встановлений судом строк не скористався процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, не було надано заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про причини неявки до судового засідання суд не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов не підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (надалі ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 2994572 про надання коштів у борг в сумі 8000,00 грн., строком на 20 днів, а саме до 18.10.2019 року, річний розмір процентів на позику складає 292,00%.
Крім того, відповідач надав дозвіл ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на збір, обробку, зберігання та поширення його персональних даних з метою оцінки його кредитоспроможності, забезпечення виконання сторонами зобов`язань за цим Договором, інформування про кредитоспроможність та добросовісність, а також на передачу в будь-який момент будь-яких персональних даних відповідача та інформації про укладення і виконання цього Договору в будь-якій формі будь-яким третім особам з метою захисту прав та інтересів ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та повного виконання зобов`язань за цим Договором, а також на відступлення права вимоги за Договором? при цьому без особистого повідомлення Позичальника про таку обробку, передачу чи відступлення.
Цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України Про електронну комерцію Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. (п. 5. договору)
З наданою позивачем довідки про ідентифікацію вбачається, підтвердження підписання відповідачем акцепт договору, шляхом його підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового Ідентифікатора.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Враховуючи те, що відповідачем не спростовано укладення договору шляхом прийняття публічної пропозиції (оферти) засобами електронного підпису одноразовим ідентифікатором, то суд приходить до переконання, що вказаний договір був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (надалі ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») та ОСОБА_1 .
Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У відповідності до положень статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У відповідності до наданого до суду розрахунку заборгованості виконаного ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф», до вищевказаної суми заборгованості позивачем додатково нараховано: залишок заборгованості по простроченим процентам за користування за період з 22.06.2021 року по 20.10.2021 року в сумі 25 920,00 грн.; інфляційні втрати за період з 19.10.2019 року по 23.02.2022 року в сумі 2839,86 грн.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Досліджуючи надані до суду докази на підтвердження набуття позивачем - ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №2994572 від 28.09.2019 року, судом встановлено наступне.
За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
В силу частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Позивачем до позову надано копію договору факторингу №002-100320 від 10.03.2020 року з якого вбачається, що він укладений між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», за умовами якого цей Договір складений відповідно до вимог чинного законодавства України та згідно з Правилами надання послуг з факторингу товариства з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС», що затверджені Рішенням Загальних зборів учасників ТОВ "СІРОКО ФІНАНС" від «10» березня 2020 р. № 10-10/3 (надалі - Правила), які є невід`ємною частиною цього Договору. В межах строку дії цього Договору, згідно досягнутих домовленостей Сторін, Клієнт може отримувати за плату Фінансування, із відступленням Прав грошових вимог, більш ніж за одним Реєстром, відповідно до укладених Сторонами додаткових угод про погодження суми фінансування, оплати, та відступлення прав грошових вимог, за формою згідно з Додатком № 1 (надалі - Погодження), при цьому кожне наступне Погодження та Реєстр доповнюють, а не замінюють попередній. Укладені Сторонами додатки до цього Договору є невід`ємною частиною Договору.
Позивачем до зазначеного договору надано копії бланків документів, які укладені як додатки до зазначеного договору, а саме: Погодження суми фінансування, оплати, та відступлення прав грошових вимог до договору факторингу №__ від «__»____20__р.; Реєстр №(номер договору/номер п/реєстру) прав грошових вимог, що відступаються Клієнтом Факторові за Договором факторингу №__ від «__»____20__р.; Акт приймання-передачі Реєстру№__ прав грошових вимог, що відступаються клієнтом Факторові відповідно до Додаткової Угоди №__ до Договору факторингу «__ «__»____20__р.; Акт приймання-передачі документації за Реєстром «__ договору факторингу №__ від «__»____20__р.; Акт повернення Прав грошових вимог за договором факторингу «__ від «__»____20__р.
Разом з тим, досліджуючи вказані бланки документів вбачається, що вони підписані від імені клієнта та фактора, однак останні не містять: ані дати їх укладення; ані реквізитів договору факторингу, до якого вони укладені; ані зміст відносно яких договорів вони укладені; ані жодної інформації про позичальників відносно яких передаються права вимоги; ані ціну договору факторингу; ані будь-яких реквізитів, тощо. Зазначені бланки за своїм змістом крім їх підписання є чистими та не заповненими сторонами. Зазначені бланки не містять жодної інформації на підтвердження того, що за ними здійснювалось передання права вимоги від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №2994572 від 28.09.2019 року.
Отже, позивачем в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження набуття ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №2994572 від 28.09.2019 року.
Також, позивачем надано копію договору факторингу № 20210622/1 від 22 червня 2021 року укладеного між ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС».
Відповідно до пункту 2.1.3 цього договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги.
Позивачем до зазначеного договору надано копії бланків документів, які укладені як додатки до зазначеного договору, а саме: Реєстр прав вимоги №__; Акт приймання-передачі документів за договором факторингу №__ «__»____20__р.; Форму надання інформації згідно Реєстру прав вимоги в електронному вигляді; Акт повернення права вимоги «__»____20__р.; Додаткову угоду №__ до Договору факторингу «__» від__року «__»____20__р..
Разом з тим, досліджуючи вказані бланки документів вбачається, що вони підписані від імені клієнта та фактора, однак останні не містять: ані дати їх укладення; ані реквізитів договору факторингу, до якого вони укладені; ані зміст відносно яких договорів вони укладені; ані жодної інформації про позичальників відносно яких передаються права вимоги; ані ціну договору факторингу; ані будь-яких реквізитів, тощо. Зазначені бланки за своїм змістом крім їх підписання є чистими та не заповненими сторонами. Зазначені бланки не містять жодної інформації на підтвердження того, що за ними здійснювалось передання права вимоги від ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» до ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №2994572 від 28.09.2019 року.
Поряд з цим позивачем надано до позову копію витягу з реєстру прав вимоги №20210622/1, сформованого 28.11.2023 року, який містить інформацію про включення до реєстру передачі права вимоги зокрема за договором позики №2994572 від 28.09.2019 року, укладеним з ОСОБА_1 .
Однак вказаний витяг підписаний лише позивачем.
Також позивачем додатково під час розгляду справи 19.03.2024 року надано до суду копію реєстру права вимоги №20210622/1 від 22.06.2021 року, відповідно до якого клієнт ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» відступає факторові ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» права вимоги заборгованостей до боржників у тому числі до ОСОБА_1 , за договором позики №2994572 від 28.09.2019 року.
Однак, вказаний доказ, судом не приймається як належний доказ на підтвердження набуття позивачем права вимоги за вказаним договором позики до відповідача, оскільки відповідні реєстри як додатки до договору факторингу №002-100320 від 10.03.2020 року на підтвердження набуття ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» права вимоги до позичальника за договором позики №2994572 від 28.09.2019 року, які наявні в матеріалах справи, є чистими, не заповненими сторонами та не містять жодної інформації щодо переходу права вимоги до позичальника за цим договором позики №2994572 від 28.09.2019 року.
За наслідком викладеного суд вважає, що позивачем в супереч положенням ч.1 ст. 81 ЦПК України не підтверджено належними доказами набуття ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №2994572 від 28.09.2019 року.
Враховуючи те, що право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється, при цьому саме на позивача покладається обов`язок довести порушення своїх прав, свобод та інтересів у спірних правовідносинах, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Приймаючи вищевикладене в цілому, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №2994572 від 28.09.2019 року необґрунтованими, за наслідком чого у задоволенні позову слід відмовити.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в сумі 2684,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн., у відповідності до положень статті 141 ЦПК України до відшкодування не підлягають та покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-282, 352-354 ЦПК України, ст. 509, 512, 514, 525, 526, 530, 536, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий КалініченкоЛ.В.