Провадження № 2/755/868/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: усунути перешкоди в користуванні майном шляхом зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н, виданий 26.08.2009, реєстраційний номер обтяження: 11412268 від 21.07.2011.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на праві приватної спільної сумісної власності належить частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Співвласником частки зазначеної квартири був її батько - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право власності на вказану квартиру ними набуто на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 25.08.2004 згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та розпорядженням від 11.11.1993 № 63-942. Маючи намір набути спадок на зазначене майно після смерті батька, а також здійснити реєстрацію права власності на житло, їй стало відомо, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 17.11.2023 звернулася до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві міського відділу із зверненням про надання інформації та документів щодо стану зазначеного виконавчого провадження та з проханням, за наявності підстав, зняти арешт з квартири та отримала відповідь, зі змісту якої вбачається, що виконавче провадження закрито у 2013 році, а рішення суду, яке стало підставою для накладення арешту скасовано. При цьому, ВДВС повідомив, що згідно частини першої статті 59 Закону, особа, яка вважає що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2023 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали суду позивачкою було отримано - 26.01.2024, а зазначену ухвалу з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем було отримано 11.01.2024, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь-яких заяв по суті справи від учасників справи не надійшло.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом та убачається з матеріалів справи, позивачем у даній справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 (а.с. 5).

Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА № 99467943 від 20.09.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

ОСОБА_1 , позивачу у даній справі, належить частина квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва Дніпровської районної у м. Киві державної адміністрації про право власності від 25.08.2004 (а.с. 7).

05.04.2021 ОСОБА_1 було видано технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8-11).

Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 324645815 від 03.03.2023, наявні записи про обтяження нерухомого майна ОСОБА_3 , а саме: накладено арешт на частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , підстава: постанова, НОМЕР_5, 22.04.2010, ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, вик. Назарчук Р.М., що належить ОСОБА_3 , реєстраційний номер обтяження: 2432079 (а.с.12).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_1 , батьками якої записані ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.17).

У зв`язку із державною реєстрацією шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено актовий запис № 16641, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.10.2020, серія НОМЕР_3 , виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 15).

Постановою державного нотаріуса Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Трапезнікової З.О. № 1662/02-31 від 30.06.2023 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частки квартири АДРЕСА_1 , після смерті її батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що на спадкове майно, а саме на частки квартири АДРЕСА_1 накладений арешт (а.с.16).

Для оформлення прав на спадкове майно, ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту (а.с.13).

Листом Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) № 118710 від 29.11.2023, ОСОБА_1 , посилаючись на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», вказано про те, що арешт може бути знятий за рішенням суду. Проте повідомлено, що перевіркою АСВП встановлено, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 2-197 від 26.08.2009, винесеного Дніпровським районним судом м.Києва щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 у розмірі 130053 грн. 13.06.2013 державним виконавцем керуючись пунктом 4 частиною першою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в старій редакції) винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням до Відділу ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 01.02.2012, якою рішення Дніпровського районного суду м. Києва та рішення апеляційного суду м. Києва скасовано (а.с.14).

Згідно зі ст. 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За нормою ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У справі «Спорррінг і Льонрот проти Швеції» Європейський суд з прав людини звернув увагу, що принцип мирного володіння майном для держави означає не лише обов`язок утримуватися від дій, що можуть призвести до втручання у право особи на мирне володіння майном, а і певних позитивних дій, які необхідні та є умовами мирного володіння, що випливає з того, що держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції.

За правилом ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом зняття арешту з нерухомого майна, оскільки судом встановлено, що обставини, які зумовлювали вжиття таких заходів відпали, відтак наявність арешту обтяжує права позивача для оформлення її спадкових прав після смерті її батька, відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими, тому підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 328 Цивільного кодексу України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354, 417 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (, вул. Сверстюка Євгена, 15, м. Київ) про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні майном шляхом зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження №14549322 Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві на підставі постанови, НОМЕР_5, 22.04.2010 ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, вик. Назарчук Р.М., реєстраційний номер обтяження: 11412268 від 21.07.2011.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: