КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1238/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Бусик О.Л. в м. Київ 07 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з державного бюджету України на його користь 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України.

Позов мотивований тим, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року в справі № 200/658/21-а частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до МВС України, ліквідаційної комісії ГУМВС України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії МВС України щодо відмови у підготовці та наданні до ГУ ПФУ в Донецькій області та ОСОБА_1 оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 19 листопада 2019 року, у відповідності до вимог закону, з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), індексації та премії, в тому числі не скасованих міліцейських видів грошового забезпечення за посадою старший дільничний офіцер поліції, для перерахунку його пенсії з 01 грудня 2019 року, зобов`язано МВС України підготувати та надати до ГУ ПФУ в Донецькій області та ОСОБА_1 оновлену довідку.

Вказане рішення набрало законної сили та підлягає виконанню, проте відповідач категорично відмовляється виконувати вказане рішення в повному обсязі, в зв`язку з чим заявнику неодноразово доводилося звертатися до суду з заявами про встановлення судового контролю за виконанням вказаного рішення суду в порядку ст. 382 КАС України. Останньою ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року визнано звіт МВС України від 04 липня 2023 року таким, що не підтверджує виконання в повному обсязі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року в справі № 200/658/21-а з урахуванням обґрунтувань, викладених в ухвалах суду від 04 лютого 2022 року та від 10 жовтня 2022 року в справі № 200/658/21-а, попереджено керівника МВС України про можливість накладення штрафу в сумі від 20 до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за наслідками розгляду звіту або у разі неподання звіту про виконання рішення суду. Приймаючи до уваги той факт, що не виконуючи рішення суду, яке має зобов`язальний характер, та не виготовлюючи довідку про грошове забезпечення в належному вигляді та не направляючи її до пенсійного органу, відповідач фактично позбавляє позивача права на належне отримання пенсійного забезпечення.

Враховуючи, що вказане порушення має тривалий характер, рішення суду набрало законної сили 14 травня 2021 року та не виконане до теперішнього часу, позивачу завдано моральну шкоду. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, вказував на тривалість невиконання рішення суду, обставини, які тягнуть за собою невиконання цього рішення суду - неможливість отримання на належному рівні отримання пенсійних виплат, які є єдиним засобом для існування позивача, а оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, ніде не працює, це призводить до додаткових зусиль для організації життя позивача. Крім того, невиконання на належному рівні рішення суду призвело до того, що пенсія позивача наразі має значно менший розмір, порівняно з тією, яку б він отримував на підставі довідки про грошове забезпечення, яку відповідач повинен був виготовити ще в листопаді 2019 року, про що вказано в рішенні суду. Отже, належною сумою компенсації моральної шкоди буде сума, яка буде приблизно дорівнювати сумі, неотриманій за період з 01 грудня 2019 року по теперішній час суми пенсії та становить 20000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. шляхом списання коштів державного бюджету з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України. В решті позову відмовлено.

Відповідач МВС України, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, відмовивши в позові, в іншій частині рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на безпідставність висновків суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів виконання МВС України рішення суду в справі № 200/658/21-а. На виконання рішення суду відповідачем виготовлено довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , яку направлено до ГУ ПФУ в Донецькій області та позивачу.

МВС України заявою від 30 вересня 2021 року № 12/6-5501 повідомило державного виконавця про виконання рішення суду у виконавчому провадженні, і 06 жовтня 2021 року державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, в мотивувальній частині якої зазначено, що рішення виконано фактично в повному обсязі згідно з виконавчим документом. При цьому зазначена постанова державного виконавця не скасована у встановленому законодавством порядку.

Вважав необґрунтованим висновок суду першої інстанції про існування факту тривалого невиконання відповідачем рішення суду в справі № 200/658/21-а, оскільки судом не прийнято до уваги, що рішення в даній справі було виконано МВС України в порядку, визначеному ст. 372, 373 КАС України та ст. 1, 26, 39 Закону України «Про виконавче провадження», на підтвердження чого наявне рішення уповноваженого органу - постанова державного виконавця від 06 жовтня 2021 року про закінчення виконавчого провадження.

Зазначав, що такий помилковий висновок судом зроблено на підставі ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року, яка оскаржена МВС України в апеляційному порядку та у зв`язку з безпідставним та незаконним закриттям провадження апеляційним судом (більше ніж через рік після подання апеляційної скарги) перебуває на розгляді у суді касаційної інстанції. При постановленні даної ухвали від 04 лютого 2022 року Донецький окружний адміністративний суд не врахував правову позицію Верховного Суду, яку викладено у постанові від 21 листопада 2019 року в справі № 802/1933/18, відповідно до якої не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Вказував, що судом першої інстанції не встановлено повного складу делікту в діях відповідача, оскільки позивач повинен був довести, а суд першої інстанції - встановити не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Помилково встановивши наявність факту бездіяльності відповідача щодо ненадання довідки позивачу, тобто хибно визначивши наявність одного з чотирьох складових делікту, суд першої інстанції не встановив наявність інших складових, а саме наявність моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та наслідками, та вини заподіювача.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Посилався на те, що фактично відповідач МВС України виконав рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року в справі № 200/658/21-а лише 22 листопада 2023 року, про що свідчить ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно встановивши спірні обставини в справі та надавши їм вірного правового обґрунтування, вважав доведеним факт заподіяння відповідачем МВС України позивачу моральної шкоди, яка виразилась у тривалому невиконанні рішення суду. При цьому протиправність дій/бездіяльності відповідача була встановлена рішенням суду від 13 квітня 2021 року, а також чисельними ухвалами Донецького окружного адміністративного суду щодо невиконання рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Із матеріалів справи та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що у січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до МВС України, Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду в справі № 200/658/21-а від 13 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії МВС України щодо відмови у підготовці та наданні до ГУ ПФУ в Донецькій області та ОСОБА_1 оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 19 листопада 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) індексації та премії, у тому числі не скасованих міліцейських видів грошового забезпечення за посадою старший дільничний офіцер поліції (управління, відділи (відділення) поліції), для перерахунку його пенсії з 01 грудня 2019 року.

Зобов`язано МВС України підготувати та надати до ГУ ПФУ в Донецькій області та ОСОБА_1 оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 19 листопада 2019 року у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) індексації та премії, у тому числі не скасованих міліцейських видів грошового забезпечення за посадою старший дільничний офіцер поліції (управління, відділи (відділення) поліції), для перерахунку пенсії з 01 грудня 2019 року (а. с. 34 - 37).

26 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у якій просив зобов`язати МВС України подати суду звіт у строк до 04 березня 2022 року про повне виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року, а саме в тій його частині, якою зобов`язано МВС України підготувати та надати до ГУ ПФУ в Донецькій області та ОСОБА_1 оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 19 листопада 2019 року з включенням до складу грошового забезпечення не скасованих міліцейських видів грошового забезпечення, а саме надбавки за особливо важливі завдання в розмірі 63,00% - 3827,25 грн. та міліцейської премії у розмірі 48,6% - 4812, 50 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі (а. с. 23 - 24).

20 липня 2022 року позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із заявою про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень відповідача - Міністерство внутрішніх справ України.

17 серпня 2022 року відповідач надав до суду звіт про виконання рішення суду від 13 квітня 2021 у справі №200/658/21-а.

Ухвалою суду від 25 серпня 2022 року долучено до матеріалів справи №200/658/21-а звіт відповідача від 17 серпня 2022 року про виконання рішення суду від 13 квітня 2021 року у справі №200/658/21-а.

26 серпня 2022 року позивач звернувся до суду із заявою про зменшення вимог до заяви від 20 липня 2022 року про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень відповідача, відповідно до якої просив:

- зменшити вимоги заяви від 20 липня 2022 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року з урахуванням ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року у справі №200/658/21-а, виклавши її вимоги наступним чином: «Встановити судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду шляхом зобов`язання відповідача подати суду протягом 10 днів з дня винесення ухвали суду новий звіт про повне виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року в справі №200/658/21-а, з урахуванням вимог ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року у справі №200/658/21-а, про зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та ОСОБА_1 оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 19.11.2019 з включенням до складу грошового забезпечення окрім надбавки за особливо важливі завдання в розмірі 63,00% - 3827,25грн та міліцейської премії у розмірі 48,6% - 4812, 50 грн., - премію у розмірі 80,70%, що в грошовому еквіваленті становить 7107,68 грн., визначеному відповідно до пункту 19 Розділу VIII Управління, відділи (відділення) поліції за посадою старший дільничний офіцер поліції Листа МВС України №2388/09/48-2021 від 24 лютого 2021 року «Про надання інформації про середні розміри надбавки за специфічні умови проходження служби та премії, виплачених поліцейським за листопад 2019 року відповідно до Постанови КМУ від 11 листопада 2015 року №988».

08 вересня 2022 року позивач надав до суду заяву, в якій відкликав заяву від 20 липня 2022 року про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень відповідача. Просив встановити судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року шляхом зобов`язання відповідача подати суду протягом 10 днів з дня винесення ухвали суду новий звіт про повне виконання рішення суду з урахуванням обґрунтувань, викладених в ухвалі суду від 04 лютого 2022 року про встановлення судового контролю.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2022 року заяву позивача від 08 вересня 2022 року про відкликання заяви у справі №200/658/21-а від 20 липня 2022 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень відповідача задоволено та повернуто заявнику без розгляду.

Також 10 жовтня 2022 року Донецьким окружним адміністративним судом постановлена ухвала, якою зобов`язано МВС України протягом 30 днів з дня отримання копії даної ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №200/658/21-а з урахуванням обґрунтувань, викладених в ухвалі суду від 04 лютого 2022 року (а. с. 17 - 19).

Вказана ухвала постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року залишена без змін (а. с. 29 - 33).

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року.

06 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Першого апеляційного адміністративного суду з заявою про закриття апеляційного провадження, відкритого за апеляційними скаргами МВС України на ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року та 10 жовтня 2022 року. В заяві позивач зазначив, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 305 КАС України, апеляційні скарги підписані особою, яка не зазначила своє посадове становище та не може вважатись особою, що здійснює самопредставництво.

Ухвалами Першого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2023 року закрито апеляційне провадженні за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року та від 10 жовтня 2022 року.

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційні скарги подані особою, яка не має права її підписувати.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року зобов`язано МВС України подати звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року в справі № 200/4296/22 у семиденний строк з дня постановлення цієї ухвали (а. с. 21 - 22).

13 червня 2023 року МВС України вдруге звернулось до Першого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року. Заявником також подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2023 року поновлено Міністерству внутрішніх справ України строк на апеляційне оскарження, продовжено термін розгляду справи, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою МВС України на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року.

Позивач звернувся із заявою про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року задоволено частково клопотання ОСОБА_1 . Закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року, як помилково відкрите (а. с. 28).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року визнано звіт МВС України від 04 липня 2023 року таким, що не підтверджує виконання в повному обсязі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року в справі № 200/658/21-а; зобов`язано МВС України протягом 30 днів з дня отримання копії даної ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 200/658/21-а з урахуванням обґрунтувань, викладених в ухвалах суду від 04 лютого 2022 року та від 10 жовтня 2022 року в справі № 200/658/21-а (а. с. 25 - 27).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року визнано звіт МВС України від 07 вересня 2023 року таким, що не підтверджує виконання в повному обсязі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року в справі № 200/658/21-а; зобов`язано МВС України протягом 30 днів з дня отримання копії даної ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 200/658/21-а з урахуванням обґрунтувань, викладених в ухвалах суду від 04 лютого 2022 року, від 10 жовтня 2022 року, від 13 червня 2023 року, від 07 вересня 2023 року в справі № 200/658/21-а (а. с. 129 - 136).

04 жовтня 2023 року МВС України на виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року складено звіт про виконання судового рішення у справі № 200/658/21-а, додатком до якого є копія довідки № 49/8735 від 28 вересня 2023 року, копія супровідного листа від 02 жовтня 2023 року (а. с. 160 - 162).

Листом від 28 жовтня 2022 року МВС України повідомило ОСОБА_1 на його запит щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року в справі № 200/658/21-а, що на виконання вказаного рішення виготовлено довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 05 серпня 2022 року № 49/7685, яку надіслано до ГУ ПФУ в Донецькій області листом від 10 серпня 2022 року та повторно листом від 21 жовтня 2022 року (а. с. 43 - 44).

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України, для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а. с. 51).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами та відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Крім того, до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надано нові докази, а саме копії постанов Верховного Суду від 11 грудня 2023 року в справі № 200/658/21-а та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року в справі № 200/658/21-а.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не заявлено клопотань про поновлення строку для подання доказів та про приєднання нових доказів, розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Крім того, позивачем надано докази, які не існували на момент ухвалення рішення судом першої інстанції та не досліджувалися ним, що прямо суперечить правовим висновкам Верховного Суду в постановах від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19 (провадження № 61-17391св20), від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21), від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 (провадження № 61-106св21), в яких зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Таким чином, апеляційний суд не може врахувати нові докази як докази, яким заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, протиправність дій відповідача МВС України щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та ОСОБА_1 оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 19 листопада 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-Х1І із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) індексації та премії, у тому числі не скасованих міліцейських видів грошового забезпечення за посадою старший дільничний офіцер поліції (управління, відділи (відділення) поліції), для перерахунку його пенсії з 01 грудня 2019 року, встановлена рішенням суду у цивільній справі і не потребує повторного доказування.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У частині першій статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 804/2252/14, від 31 січня 2018 року у справі № 813/5138/13-а, від 12 лютого 2018 року у справі № 800/500/16 та від 01 березня 2018 року у справі № 9901/377/18.

Крім того, у пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що «згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення».

Аналогічні правові висновки в подальшому підтримувалися Верховним Судом, зокрема в постановах від 14 серпня 2019 року в справі № 750/2867/16-ц (провадження № 61-9459св18), 09 лютого 2021 року в справі № 425/793/19 (провадження № 61-3392св20), від 05 грудня 2023 року в справі № 751/9102/21 (провадження № 61-10973св22), що свідчить про сталість відповідної правової позиції.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

З урахуванням того, що судовим рішенням від 13 квітня 2021 року в справі № 200/658/21-а встановлено бездіяльність МВС України щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та ОСОБА_1 оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, зобов`язано МВС України надати таку довідку, та оскільки судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання відповідачем МВС України рішення суду від 13 квітня 2021 року, зважаючи на наявність ухвал Донецького окружного адміністративного суду, жодною з яких не прийнято надані відповідачем звіти про виконання рішення в справі № 200/658/21-а в порядку ст. 382 КАС України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено тривале невиконання судового рішення та наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Судом першої інстанції надано правильної оцінки аргументам МВС України про те, що остаточне рішення щодо виконання рішення суду від 13 квітня 2021 року не прийнято, а тому позивач безпідставно звернувся до суду із позовною заявою, та відхилено ці доводи як такі, що не спростовують факту тривалого невиконання рішення суду.

Також суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт заподіяння відповідачем МВС України позивачу моральної шкоди, яка виразилась у тривалому невиконанні рішення суду, та оскільки позивач був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду.

Отже, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що протиправність дій/бездіяльності відповідача була встановлена рішенням суду від 13 квітня 2021 року, а також ухвалами Донецького окружного адміністративного суду щодо невиконання рішення суду.

Крім того, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується, в зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що суд не встановив наявність інших складових делікту, а саме наявності матеріальної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та наслідками.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність вини відповідача, як однієї зі складових делікту, відхиляються апеляційним судом як такі, що не ґрунтуються на ст. 1173 ЦК України, яка не передбачає наявності вини при вирішенні питання щодо відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при виконанні ним своїх повноважень.

Доводи апеляційної скарги, що 06 жовтня 2021 року державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, в мотивувальній частині якої зазначено, що рішення виконано фактично в повному обсязі згідно з виконавчим документом, вказана постанова державного виконавця не скасована у встановленому законодавством порядку, а отже свідчить про виконання відповідачем МВС України рішення в справі № 200/658/21-а, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки суперечать вимогам ст. 382 КАС України, якою встановлено порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Апеляційний суд також враховує, що після винесення постанови державним виконавцем про закінчення виконавчого провадження від 06 жовтня 2021 року МВС України на виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року відповідачем в подальшому здійснювалися інші дії щодо виконання судового рішення в справі № 200/658/21-а в порядку ст. 382 КАС України, а саме складався звіт від 04 жовтня 2023 року про виконання судового рішення у справі № 200/658/21-а.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, в яких відповідачем заперечується правильний висновок суду першої інстанції про існування факту тривалого невиконання відповідачем рішення в справі № 200/658/21-а, та в яких відповідач повідомляє про оскарження ним ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року, яка перебуває на розгляді в суді касаційної інстанції.

При цьому відповідачем не надано доказів скасування Верховним Судом ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року, якою задоволено частково клопотання ОСОБА_1 та закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року, як помилково відкрите (а. с. 28).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Верховного Суду від 11 грудня 2023 року в справі №200/658/21-а (адміністративне провадження № К/990/31212/23) касаційну скаргу МВС залишено без задоволення, а ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року у справі № 200/658/21-а- залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115555533).

Визначаючи розмір моральної шкоди у 3000 грн., відшкодування якої підлягає на користь позивача, суд першої інстанції правомірно виходив із характеру та тривалості завданої шкоди, глибини душевних страждань позивача та стану здоров`я, обставин, які тягнуть за собою невиконання судового рішення, а саме неможливість отримання на належному рівні пенсійних виплат, які є засобом до існування позивача, який є особою з інвалідністю 2 групи, має статус особи з інвалідністю внаслідок війни, ніде не працює, що призводить до додаткових зусиль для організації життя позивача, а також виходячи із вимог розумності та справедливості.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що грошові кошти на відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з держави України в особі Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів державного бюджету з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538 цс 19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Отже, суд першої інстанції не врахував, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Аналогічні правові висновки також викладені в постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року в справі № 211/2832/19 (провадження № 61-9749 св 23).

Тому резолютивну частину рішення суду першої інстанції у частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. необхідно викласти в новій редакції.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про часткове задоволення позову, однак помилився в частині способу стягнення коштів, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення у відповідній частині, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а абзац другий резолютивної частини викласти в новій редакції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає зміні чи скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а абзац другий резолютивної частини викласти у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди».

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 березня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.