П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року

м. Рівне

Справа № 556/769/23

Провадження № 22-ц/4815/265/24

Головуючий у Володимирецькому районному суді

Рівненської області: суддя Котик Л.О.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

о 15 год. 05 хв. 30 листопада 2023 року

у смт. Володимирець Рівненської області

Повний текст рішення складено: 08 грудня 2023 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Ширко Марина Романівна;

відповідача адвокат Щербяк Юлія Василівна;

за участі: позивача і представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ширко Марини Романівни на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації і відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації і відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що 16 листопада 2022 року, 12 грудня 2022 року та ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет у соціальній мережі "Facebook" на своїй персональній сторінці відповідач опублікувала допис, що знаходиться за інтернет - адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 в якій поширена недостовірна інформація щодо ОСОБА_1 , що порушує її особисті немайнові права, а саме принижує честь, гідність та ділову репутацію, завдає значної моральної шкоди.

Допис від 12 грудня 2022 року містить таке: «...От ми і зустрілися у судовому засіданні, відповідно по описаній тобою справі))) ОСОБА_3 та я. Як ти і писала. Ну як тобі момент, «енергійна дамочка", коли вилазить вся твоя брехня? Ти хотіла замастити брудом служби міста та мене, а брудною залишилася сама. От тобі і честь, гідність та ділова репутація". ОСОБА_1, ти потроху вчи кримінальний кодекс, яким мені погрожувала Пригодиться ще не раз)).

Про твої вибачення навіть не веду мову, хоча не завадило б, після твоїх «мемуарів".

З метою допомоги в опрацюванні психотравм запрошую на сеанси психотерапії ( дипломований психолог, маю дозвіл)

Питань немає. Одні відповіді.)))

На цьому моя історія про тебе закінчилася. Багато честі для "рожевої спіднички". Все стало на свої місця. І ти також. Так що, стули коменти, ШАХРАЙКО !!! Дякую всім за підтримку. Ваша підтримка дуже важлива була для мене на протязі останніх місяців...»

До зазначеного допису прикріплено три скрін-шоти, що містять текстові повідомлення та фотознімок позивача.

Допис від 16 листопада 2022 року містить відмітку про його публічне поширення та інформацію такого змісту:

«ІНФОРМАЦІЯ м. Вараш. ШАХРАЙСТВО! Світлана СТЕПАНЮК

У місті працює психолог без належної освіти, надаючи послуги населенню та малолітнім дітям. Запитуйте, звертаючись до спеціаліста...»

До даного посту додано зображення червоного кольору з написом «ОБЕРЕЖНО: ШАХРАЇ!»

Допис від 19 січня 2023 року містить також відмітку про його публічне поширення та таку інформацію:

«...От і прекрасно! Як ти вже достала!

Я готова до зустрічі у суді, ще разочок, з тобою і по цьому питанню також, якщо недостатньо першого разу. Ато, як у бункері, тільки на сторінках ФБ та ІНСТИ гадиш. І я легко доведу твоє шахрайство. Пані дуже сумно жити без уваги, піару та скандалу і не колупатися пальцем у своєму ж лайні???? Ти півроку у професії, а скільки від тебе колотнечі. Раджу, у своїх мемуарах, надати ПОВНУ інформацію, чому я назвала тебе шахрайкою.

Без поваги до суб`єкта...»

ОСОБА_1 вважала, що розповсюджена інформація мала на меті дезінформувати та негативно налаштувати проти неї невизначене коло осіб, у т.ч. родичів, друзів, колег, клієнтів. ОСОБА_2 неправдиво та неодноразово звинувачувала її у шахрайстві, роботі без належної освіти, неправдомовності. Тобто наводилося про порушення законодавства, що є негативною інформацією, враховуючи її професійну діяльність психолога, ступінь довіри до неї, її авторитет та ділову репутацію.

На її думку, поширені відповідачем відомості містять фактичні дані та викладені в категоричній стверджувальній формі, а тому можуть бути перевірені на предмет відповідності та дійсності.

Крім того, ця інформація є вкрай негативною внаслідок основного змісту, характеру та зневажливого тону. Як наслідок, така інформація спотворила та принизила оцінку її діяльності з боку громадськості, породила сумніви щодо дотримання нею моральних норм та норм закону.

Поширення оспорюваної негативної інформації дискредитує позивача в очах оточуючих, формуючи відповідну негативну оцінку її ділових та професійних якостей.

Такі відомості ставлять під сумнів моральні та ділові якості, а також добре ім`я позивача. Також вона відчуває постійних психологічний та емоційний стрес, приниження, морально потерпає, порушений спокій та сон.

Тому просила визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 зазначену інформацію, поширену ОСОБА_2 у соціальній мережі "Facebook" на персональній сторінці « ОСОБА_4 » 16 листопада 2022 року, 12 грудня 2022 року та 19 січня 2023 року. Зобов`язати відповідача протягом п`яти днів з дня набрання рішенням законної сили опублікувати у соціальній мережі "Facebook" на своїй персональній сторінці спростування з повідомленням про ухвалене судове рішення, включаючи резолютивну частину, та стягнути з неї на користь позивача 100 000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 листопада 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

У поданій через свого представника адвоката Ширко М.Р. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необгрунтованим, що полягало у неправильному застосуванні норм матеріального права і порушенні норм процесуального права, просила скасувати його та задовольнити позов повністю.

Обгрунтовуючи її, зазначалося про помилковість висновків суду щодо того, що оспорювана інформація є оціночними судженнями, адже не містить конкретних даних про оцінку дій ОСОБА_1 в контексті вчинення правопорушень або злочинних дій у слові "шахрайка". При цьому вважає хибним і твердження про те, що ці відомості неможливо перевірити на предмет відповідності дійсності та спростування.

Вважає, що відповідач не наполягала на визнанні оспорюваної інформації оціночними судженнями, а навпаки посилалася на них як на фактичні твердження. При цьому цей висновок суперечить ст. 302 ЦК України та правовій позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №539/3299/15-ц.

Звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі "Нова газета і Бородянський проти Росії", від 12 липня 2001 року у справі "Фельдек проти Словаччини" та від 23 квітня 2015 року у справі "Моріс проти Франції", де наведено про те, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено.

Заявником указувалося про усвідомлення відповідачем того, що поширена інформація є вкрай негативною і при цьому обґрунтовувала, чому вона вважає ОСОБА_1 шахрайкою, ошуканкою, шарлатанкою тощо.

Судом не було враховано вимоги ч. 4 ст. 32, ст.ст. 62, 68 Конституції України, роз`яснення пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи".

Крім цього, статтею 190 Кримінального кодексу України передбачено такий склад злочину як шахрайство, що вчиняється у формі заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Тому єдиним доказом вчинення шахрайства в розумінні кримінального законодавства вважає вирок суду, що набрав законної сили.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, 16 листопада 2022 року, 12 грудня 2022 року та ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет у соціальній мережі "Facebook" на своїй персональній сторінці відповідач опублікувала дописи, що знаходяться за інтернет-адресою: https://www.facebook.com./profile.php.?id=53168, де поширено інформацію щодо ОСОБА_1 .

Так, у дописі від 12 грудня 2022 року зазначено: «...От ми і зустрілися у судовому засіданні, відповідно по описаній тобою справі))) ОСОБА_3 " та я. Як ти і писала. Ну як тобі момент, «енергійна дамочка", коли вилазить вся твоя брехня? Ти хотіла замастити брудом служби міста та мене, а брудною залишилася сама. От тобі і честь, гідність та ділова репутація". ОСОБА_1, ти потроху вчи кримінальний кодекс, яким мені погрожувала Пригодиться ще не раз)).

Про твої вибачення навіть не веду мову, хоча не завадило б, після твоїх "мемуарів".

З метою допомоги в опрацюванні психотравм запрошую на сеанси психотерапії (дипломований психолог, маю дозвіл)

Питань немає. Одні відповіді.)))

На цьому моя історія про тебе закінчилася. Багато честі для "рожевої спіднички". Все стало на свої місця. І ти також. Так що, стули коменти, ШАХРАЙКО !!! Дякую всім за підтримку. Ваша підтримка дуже важлива була для мене на протязі останніх місяців...»

До допису прикріплено три скрін-шоти, що містять текстові повідомлення та фотознімок позивача.

Допис від 16 листопада 2022 року містить відмітку про його публічне поширення та інформацію такого змісту:

«ІНФОРМАЦІЯ м. Вараш. ШАХРАЙСТВО! Світлана СТЕПАНЮК

У місті працює психолог без належної освіти, надаючи послуги населенню та малолітнім дітям. Запитуйте, звертаючись до спеціаліста...»

До даного посту додано зображення червоного кольору з написом «ОБЕРЕЖНО: ШАХРАЇ!»

З допису від 19 січня 2023 року видно про його відмітку щодо публічного поширення та таку інформацію:

«...От і прекрасно! Як ти вже достала!

Я готова до зустрічі у суді, ще разочок, з тобою і по цьому питанню також, якщо недостатньо першого разу. Ато, як у бункері, тільки на сторінках ФБ та ІНСТИ гадиш. І я легко доведу твоє шахрайство. Пані дуже сумно жити без уваги, піару та скандалу і не колупатися пальцем у своєму ж лайні???? Ти півроку у професії, а скільки від тебе колотнечі. Раджу, у своїх мемуарах, надати ПОВНУ інформацію, чому я назвала тебе шахрайкою.

Без поваги до суб`єкта...»

Вважаючи, що поширені відповідачем відомості у мережі "Facebook" містять викладені в категоричній стверджувальній формі факти, ця інформація є вкрай негативною внаслідок змісту, характеру та зневажливого тону, чим спотворено і принижено оцінку її діяльності з боку громадськості, що породило сумніви щодо дотримання нею моральних норм та вимог закону, формуючи негативну оцінку ділових і професійних якостей, а позивач через це перебуває у постійному психологічному та емоційному стресі, приниженні, морально потерпає, порушено її спокій і сон, а тому порушено її особисті немайнові права, у травні 2023 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування 100 000 гривень моральної шкоди.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення вимог позивача, оскільки висловлювання ОСОБА_2 є оціночними судженнями, не містять конкретних фактів щодо оцінки дій ОСОБА_1 в контексті вчинення правопорушення у слові «шахрайка». При цьому поняття «шахрайка» не містить посилань на вчинення позивачем кримінально караного діяння, а за правовою оцінкою є суб`єктивною думкою відповідача, яку не можна перевірити щодо відповідності дійсності та спростування.

Також звернуто увагу, що хоча оспорювана інформація є різкою та містить елементи провокативного характеру, проте її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, адже вона є оцінкою дій ОСОБА_1 і не містить твердження про порушення нею законодавства чи моральних принципів.

Крім того, побудова конструкції словесних виразів свідчить про те, що ця інформація є власною думкою, оціночним судженням її автора, оскільки висловлено лише особисті переконання та погляди щодо поведінки позивача. При цьому відповідач висловлювала свої думки з приводу певних дій, в т.ч. і професійної діяльності ОСОБА_1 , використовуючи провокативну риторику та інші характерні для оціночних суджень мовно-стилістичні засоби.

З такими висновками суду попередньої інстанції погоджується і колегія суддів.

Згідно зі ст.ст. 269, 270, 275, 277, 280, 297 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Оосбисті немйанові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немйанові права тісно пов`язані з фізичною особою. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Відповіднодо Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Фізична особа має право на зхаист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійсню/ється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. п`ятому п. 15, пункту 19, абз. третьому-четвертому п. 21, абз. третього п. 22 своєї постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року №1, вбачається, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а аткож висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алгорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правильності. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки інстинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, з правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 756/4720/20, 04 жовтня 2023 року у справі № 521/3841/21 та від 09 жовтня 2023 року у справі № 523/19505/21, вбачається, що у статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

У статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства». Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8 липня 1986 року, «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення у справі «Українська Прес-Група» проти України» від 29 березня 2005?року).

Постановою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі №757/39521/20-ц зроблено висновок про те, що особа, яка висловлює не факти щодо позивача, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Разом з тим при розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано залишив вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 без задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що оспорювана інформація не є оціночними судженнями, а містить прямі вказівки на факти, то вони є необгрунтованими.

Так, хоча поширена відповідачем інформація є різкою і містить елементи провокативного характеру, проте її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, адже вона стосується оцінки дій позивача і не містить ствердження про порушення ОСОБА_1 законодавства чи моральних принципів.

Сама побудова конструкції висловлювань свідчить про те, що зазначена інформація є власною думкою, оціночним судженням, оскільки ОСОБА_2 висловила лише особисті переконання та погляди щодо поведінки позивача.

При цьому будь-яких доказів про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ст. 190 Кримінального кодексу України та ухвалення обвинувального вироку щодо неї за вчинення злочину, передбаченого цією статтею, матеріали справи не містять, а сторонами надано не було.

Поготів, суд першої інстанції правильно послався на те, слово "Шахрай" в українській мові означає "Аферист, спритна, підла та підступна у своїх вчинках людина; злодюжка". "Шахрайство": "1.) Спритний обман, афера, крутійство, ошуканство. 2.) Заволодіння чужим майном обманними засобами, зловживанням довірою". "Шахрайський": "Властивий, належний шахраєві; одержаний нечесним шляхом". "Шахрувати": "1.) Удаючись до підступів, підлоти, обдурювати когось. 2.) Непродумано, нерозсудливо витрачати, розтринькувати (про гроші)". "Шахруватий": "Нечесний, схильний до шахрайства" ("Сучасний тлумачний словник української мови" (рекомендовано МОН України). Х.; Видавничий дім "Школа", 2011. С. 972).

Отже, оспорювана інформація відносно позивача у публікаціях мережі Інтернет на сторінці "Facebook" є оціночними судженнями, позаяк відображає власні думки ОСОБА_2 . Тому є необґрунтованими доводи про порушення особистих немайнових прав позивача (приниження честі, гідності, ділової репутації) та не підлягають судовому захисту відповідні вимоги про це. З огляду на наведене не можуть бути задоволеними і решта позовних вимог, оскільки є похідними від основної.

Не можна погодитися і з аргументами заявника про те, що відповідач не наполягала на визнанні оспорюваної інформації оціночними судженнями, а навпаки посилалася на них як на фактичні твердження.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тому судом першої інстанції правильно визначено, які правовідносини випливають зі встановлених обставин, а також яка правова норма регулює ці правовідносини та які правові висновки Верховного Суду слід застосувати.

Тому не заслуговують на увагу і посилання автора скарги про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам ст. 302 ЦК України та правовій позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №539/3299/15-ц.

Спростовуються правильністю висновків суду також і доводи заявника про незастосування норм матеріального права, які підлягали до застосування.

З приводу доводів про недодержання судом норм процесуального права, то з ними теж не можна погодитися, виходячи з такого.

Згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, матеріали справи не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Решті аргументам апеляційної скарги суд попередньої інстанції дав об`єктивну та переконливу оцінку, з чим погоджується і апеляційний суд, відхиляючи їх.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ширко Марини Романівни залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 листопада 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 19.03.2024

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук