Справа №701/312/24
Номер провадження2/701/185/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - І. Д. Калієвського

за участю секретаря - Г.І. Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до Маньківської селищної ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

На підставу своїх вимог спирається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Дзензелівка Уманського району Черкаської області у віці 92 років померла ОСОБА_2 , про що 18.10.2022 року складено відповідний актовий запис за №351, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 18.10.2022 року Маньківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Довідка виконавчого комітету Маньківської селищної ради с. Дзензелівка Уманського району Черкаської області від 21.11.2023 року №450 підтверджує, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Спадкоємцем померлої ОСОБА_2 за законом є син ОСОБА_3 , спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 . Також дана довідка інформує, що на час смерті спадкодавець проживала в житловому будинку сина ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 . Заповіт від імені ОСОБА_2 посвідчений Дзензелівським старостинським округом 12 липня 2022 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №20. Інформацією про інших спадкоємців Маньківська селищна рада не володіє. Заповітом від 12 липня 2022 року за р.№20 спадкодавець ОСОБА_2 залишила заповітне розпорядження на випадок своєї смерті, яким належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, право на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ЧР №021751, площею 1,8735 га., кадастровий номер :02:002:0024, заповіла своїй правнучці ОСОБА_1 . Таким чином, за життя спадкодавець ОСОБА_2 зробила заповітне розпорядження, яким на випадок своєї смерті заповіла належне їй майно вказаному конкретному спадкоємцеві за заповітом. Наявність заповіданого спадкового майна підтверджується копією вказаного державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №021751 від 26.07.2002, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.10.2021, повідомленням державного кадастрового реєстратора від 15.12.2023, згідно якого вбачається, що у зв`язку з допущеною помилкою у державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №021751 від 26.07.2002, змінено кадастровий номер земельної ділянки та присвоєно новий номер :02:001:0551. Після смерті ОСОБА_2 позивач звернулася до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Завірюхи О.В., де за її заявою заведено спадкову справу №19/2023, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71759590 від 11.03.2023 року. При цьому, син покійної (чоловік позивача рідної баби) ОСОБА_3 , відмовився від прийняття спадщини після смерті матері. В процесі здійснення дій, направлених на оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_2 , після спливу встановленого строку на прийняття спадщини, вона звернулася до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Завірюхи О.В., за місцем заведення спадкової справи із заявою щодо видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на заповідане її нерухоме майно - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8735 га., яка розташована в межах Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області, належну спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧР №021751 від 26.07.2002. Постановою від 18.11.2023 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті ОСОБА_2 . Даною постановою повідомлено, що на підставі заяв ОСОБА_1 про прийняття спадщини та ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В., відкрита спадкова справа №19/2023 від 11 березня 2023 року. На момент заведення спадкової справи виявлено заповіт посвідчений Дзензелівською сільською радою Уманського району Черкаської області 12 липня 2022 року, зареєстрований в реєстрі за №20, від імені спадкодавця на ім`я правнучки ОСОБА_1 . Спадкоємицею ОСОБА_1 повідомлено, що вона не являється рідною правнучкою, і в заповіті помилково зазначено, що вона є правнучкою. На підтвердження родинних відносин з ОСОБА_2 , заявником не надано жодних документів. Згідно підпункту 4.12, пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно пункту 4.1 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Згідно пункту 4.2 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних відносин та інших відносин. Оскільки в заповіті, посвідченому Дзензелівською сільською радою Уманського району Черкаської області 12 липня 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №20, який посвідчений на ім`я ОСОБА_1 , допущено помилку, а саме: в заповіті помилково вказано «правнучка», виходячи з вищевикладеного та керуючись Законом України Про нотаріат та главою 13 розділу І та главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В., постановлено відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке належало ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з помилкою, допущеною в заповіті. Таким чином, за сукупністю інформації, за сукупністю інформації, яка міститься у довідці виконавчого комітету Маньківської селищної ради с. Дзензелівка Уманського району Черкаської області від 21.11.2023 року №450, у заповіті ОСОБА_2 від 12 липня 2022 року, зареєстрованому в реєстрі нотаріальних дій за №20, у постанові приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхи О.В., від 18.11.2023 року, з урахуванням відмови від прийняття спадщини ОСОБА_3 , вбачається, що єдиним спадкоємцем заповіданого майна, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є лише ОСОБА_1 , позивач по справі. При цьому, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відсутня можливість оформлення спадщини у іншому порядку, ніж шляхом звернення до суду з даним позовом. Наявні документи та фактичні дані в сукупності підтверджують, що майно згідно заповіту від імені ОСОБА_2 від 12 липня 2022 року за р.№20, дійсно заповідано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, у заповіті від імені спадкодавця ОСОБА_2 від 12 липня 2022 року, який посвідчено уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування Маньківської селищної ради Уманського району Черкаської області за р.№20, зокрема вказано, що ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, право на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 , площею 1,8735 га., кадастровий номер :02:002:0024, заповідає своїй правнучці ОСОБА_1 . Про наявність цього заповіту позивачу було відомо, за життя спадкодавець цього ні від кого не приховувала, та всім казала, що заповіла належне майно ОСОБА_1 , своїй правнучці, так вона її називала. Очевидно, тому саме так з її ж слів і вчинено такий запис у заповіті, адже заповіт записується зі слів заповідача - спадкодавця за буквальною волею саме заповідача, не змінюючи формулювання слів заповідача. Фактично, ОСОБА_2 доводилась її названою прабабою, її рідна баба по матері є дружиною ОСОБА_3 , який у свою чергу є сином ОСОБА_2 . Відповідно, позивач доводиться названою правнучкою, ОСОБА_2 називала її весь час правнучкою. Однак, в даному випадку цей факт родинних відносин є побічним, оскільки спадкування здійснюється за заповітом. Факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , дійсно доводиться не рідною (названою) правнучкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Дзензелівка Уманського району Черкаської області, яка постійно проживала до смерті в будинку АДРЕСА_1 , підтверджується письмовими заявами жителів села Дзензелівка Уманського району Черкаської області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , справжність підписів на яких засвідчено в нотаріальному порядку уповноваженою посадовою особою Дзензелівського старостинського округу Маньківської селищної ради Уманського району Черкаської області. Також даними заявами підтверджується, що насправді ОСОБА_1 є рідною онукою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є дружиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які є жителями АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 доводиться рідним сином померлій ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 , та не являється рідним дідом ОСОБА_1 . Також цими заявами підтверджується, що за життя ОСОБА_2 постійно називала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , своєю правнучкою, та казала, що заповіла їй свій земельний пай. Також це підтверджується письмовою заявою ОСОБА_3 , сином покійної ОСОБА_2 , якою він повідомляє та підтверджує, що йому відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Дзензелівка Уманського району Черкаської області померла його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка постійно проживала і була зареєстрована до смерті в АДРЕСА_1 . Даною заявою підтверджує, що спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 , він не приймав і приймати не буде, звертатись до суду за отриманням додаткового строку на подання зави про прийняття спадщини також не буде. Також підтверджує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , дійсно доводиться не рідною (названою) правнучкою його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 є рідною онукою його дружини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а йому доводиться названою внучкою. Також підтверджує, що йому відомо, що за життя його мати ОСОБА_2 постійно називала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , своєю правнучкою, та заповіла їй свою земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що йому особисто повідомила. Також цей факт підтверджується власне і довідкою виконавчого комітету Маньківської селищної ради с. Дзензелівка Уманського району Черкаської області від 21.11.2023 року №450. Згідно наведеної у даній довідці інформації підтверджується, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 за заповітом є ОСОБА_1 . Згідно ч. 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися за оформленням права на спадщину за правилами позовного провадження. Таким чином, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посилаючись на дефект правочину заповіту, з роз`ясненням права на оформлення спадкових прав в судовому порядку, що змушує звертатись до суду з даним позовом. При розгляді заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріусом перевірено наявність та склад спадкових відносин, наявність та належність спадкового майна спадкодавцеві, підтверджено наявність та факт прийняття спадщини позивачем. Належність спадкового майна спадкодавцеві підтверджується власне Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №021751 від 26.07.2002 року. Тобто, цим самим за сукупністю підтверджується належність спадкового майна спадкодавцеві, на підставі вказаних даних правовстановлюючого документа заповідачем - спадкодавцем вчинено заповіт на ім`я позивача, який посвідчено уповноваженою посадовою особою Дзензелівського старостинського округу Маньківської селищної ради Уманського району Черкаської області, зареєстрований в реєстрі за №20. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з мотивів того, що у заповіті допущено помилку, а саме, що заповіт посвідчено на ім`я правнучки, при цьому вказано конкретну ідентифіковану особу. Разом з тим, хоча у даному випадку має місце певний дефект правочину (заповіту як одностороннього правочину), який не дає можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку у зв`язку з відмовою у вчиненні нотаріальної дії, ця обставина не спростовує належність власне факту заповітного розпорядження, вчиненого саме на ім`я позивача на належне вказане заповідачем майно, та не позбавляє права на спадкування. За наявних обставин позивач звернулася до суду із даним позовом.

Позивач до суду не з`явилася, але згідно письмової заяви просить справу слухати в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник Маньківської селищної ради в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Дзензелівка Уманського району Черкаської області у віці 92 років померла ОСОБА_2 , про що 18.10.2022 року складено відповідний актовий запис за №351, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 18.10.2022 року Маньківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). (а.с.14).

Довідка виконавчого комітету Маньківської селищної ради с. Дзензелівка Уманського району Черкаської області від 21.11.2023 року №450 підтверджує, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Спадкоємцем померлої ОСОБА_2 за законом є син ОСОБА_3 , спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 . Також дана довідка інформує, що на час смерті спадкодавець проживала в житловому будинку сина ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 . (а.с.16).

Заповіт від імені ОСОБА_2 посвідчений Дзензелівським старостинським округом 12 липня 2022 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №20. Інформацією про інших спадкоємців Маньківська селищна рада не володіє. Заповітом від 12 липня 2022 року за р.№20 спадкодавець ОСОБА_2 залишила заповітне розпорядження на випадок своєї смерті, яким належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, право на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 , площею 1,8735 га., кадастровий номер :02:002:0024, заповіла своїй правнучці ОСОБА_1 .(а.с.17).

Наявність заповіданого спадкового майна підтверджується копією вказаного державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №021751 від 26.07.2002, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.10.2021 (а.с.18).

Згідно повідомлення державного кадастрового реєстратора від 15.12.2023, вбачається, що у зв`язку з допущеною помилкою у державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №021751 від 26.07.2002, змінено кадастровий номер земельної ділянки та присвоєно новий номер :02:001:0551.(а.с.20).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 позивач звернулася до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Завірюхи О.В., де за її заявою заведено спадкову справу №19/2023, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71759590 від 11.03.2023 року (а.с.21).

Постановою від 18.11.2023 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті ОСОБА_2 . Даною постановою повідомлено, що на підставі заяв ОСОБА_1 про прийняття спадщини та ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В., відкрита спадкова справа №19/2023 від 11 березня 2023 року. На момент заведення спадкової справи виявлено заповіт посвідчений Дзензелівською сільською радою Уманського району Черкаської області 12 липня 2022 року, зареєстрований в реєстрі за №20, від імені спадкодавця на ім`я правнучки ОСОБА_1 . Спадкоємицею ОСОБА_1 повідомлено, що вона не являється рідною правнучкою, і в заповіті помилково зазначено, що вона є правнучкою. На підтвердження родинних відносин з ОСОБА_2 , заявником не надано жодних документів. Згідно підпункту 4.12, пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно пункту 4.1 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Згідно пункту 4.2 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних відносин та інших відносин. Оскільки в заповіті, посвідченому Дзензелівською сільською радою Уманського району Черкаської області 12 липня 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №20, який посвідчений на ім`я ОСОБА_1 , допущено помилку, а саме: в заповіті помилково вказано «правнучка», виходячи з вищевикладеного та керуючись Законом України Про нотаріат та главою 13 розділу І та главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В., постановлено відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке належало ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з помилкою, допущеною в заповіт і(а.с.22).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що про наявність цього заповіту її було відомо, за життя спадкодавець цього ні від кого не приховувала, та всім казала, що заповіла належне майно ОСОБА_1 , своїй правнучці, так вона її називала. Очевидно, тому саме так з її ж слів і вчинено такий запис у заповіті, адже заповіт записується зі слів заповідача - спадкодавця за буквальною волею саме заповідача, не змінюючи формулювання слів заповідача. Фактично, ОСОБА_2 доводилась її названою прабабою, її рідна баба по матері є дружиною ОСОБА_3 , який у свою чергу є сином ОСОБА_2 . Відповідно, позивач доводиться названою правнучкою, ОСОБА_2 називала її весь час правнучкою. Однак, в даному випадку цей факт родинних відносин є побічним, оскільки спадкування здійснюється за заповітом.

Факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , дійсно доводиться не рідною (названою) правнучкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Дзензелівка Уманського району Черкаської області, яка постійно проживала до смерті в будинку АДРЕСА_1 , підтверджується письмовими заявами жителів села Дзензелівка Уманського району Черкаської області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , справжність підписів на яких засвідчено в нотаріальному порядку уповноваженою посадовою особою Дзензелівського старостинського округу Маньківської селищної ради Уманського району Черкаської області. (а.с.23,24,25,26,27).

Також даними заявами підтверджується, що насправді ОСОБА_1 є рідною онукою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є дружиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які є жителями АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 доводиться рідним сином померлій ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 , та не являється рідним дідом ОСОБА_1 . Також цими заявами підтверджується, що за життя ОСОБА_2 постійно називала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , своєю правнучкою, та казала, що заповіла їй свій земельний пай.

Також це підтверджується письмовою заявою ОСОБА_3 , сином покійної ОСОБА_2 , якою він повідомляє та підтверджує, що йому відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Дзензелівка Уманського району Черкаської області померла його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка постійно проживала і була зареєстрована до смерті в АДРЕСА_1 . Даною заявою підтверджує, що спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 , він не приймав і приймати не буде, звертатись до суду за отриманням додаткового строку на подання зави про прийняття спадщини також не буде. Також підтверджує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , дійсно доводиться не рідною (названою) правнучкою його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 є рідною онукою його дружини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а йому доводиться названою внучкою. (а.с.28,29,30).

Суд вирішуючи даний спір керується наступним.

У відповідності до ч. 3 ст. 1257 ЦК України, недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Разом з тим, ці обставини повністю узгоджуються з приписами ЦК України в частині визначення прав позивача на спадкування, в тому числі прав на спадкування за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Тобто, заповіт є особистою волею особи-спадкодавця, за якою він виявив власне волевиявлення на випадок своєї смерті, зробивши заповітне розпорядження, яке з його слів надруковано за допомогою технічних засобів уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Статтею 1236 ЦК України визначено право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом - заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини, якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. За ч. 2 ст. 1256 ЦК України, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

В даному випадку, за сукупністю визначених обставин, вбачається, що спору між спадкоємцями щодо спадкування немає, тому підстави тлумачення заповіту в судовому порядку відсутні, оскільки відсутня умова, визначена ч. 2 ст. 1256 ЦК України.

В заповіті вказано конкретну ідентифіковану особу, яка є саме позивачем по справі ОСОБА_1 , названа правнучка, ці обставини ніким не оспорюються та визнаються. Так само, у заповіті вказано конкретне майно - земельну ділянку згідно реквізитів правовстановлюючого документа державного акту на право приватної власності на землю, належного спадкодавцеві. При цьому, заповіт, як особисте волевиявлення особи - спадкодавця записується як його воля та викладається виключно з його слів та посвідчується, не змінюючи його суть та власне внутрішнє та зовнішнє волевиявлення виходячи з приписів ст. ст. 1233, 1251 Цивільного кодексу України.

Текст заповіту, записаний зі слів самого заповідача має дефект формулювання словосполучень, зокрема у заповіті перелічено державний акт, земельну ділянку, та вказано дані державного акту, дані земельної ділянки, дані про заповідача, та зроблено заповітне розпорядження на ім`я спадкоємця - позивача.

У свою чергу, така форма вчиненого заповіту не дає змоги оформити спадщину у нотаріальному порядку у зв`язку з виявленим певним дефектом, однак навіть така форма має визначене чітке волевиявлення про заповітне розпорядження відносно земельної ділянки саме на ім`я позивача. Тобто, за наявності сукупності вказаних у заповіті даних конкретної особи - спадкоємця, конкретного вказаного майна земельної ділянки згідно вказаних реквізитів, конкретно визначеного особистого волевиявлення заповідача-спадкодавця, цілком очевидним є визначене право спадкоємця - позивача на спадкування за заповітом.

У зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у позивача - спадкоємця немає можливості оформити право власності на спадкове майно у іншому порядку, ніж шляхом звернення з даним позовом до суду про визнання права власності на майно в порядку спадкування, оскільки іншої можливості оформити право власності на майно не має.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

За ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення.

За ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано такі роз`яснення:

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Статтею 16 ЦК України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права.

Частина 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобов`язує.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В даному випадку, відповідно до закону спадщина належить позивачу з часу відкриття спадщини. Як спадкоємець, позивач має право на набуття майна у власність в порядку спадкування, зобов`язаний утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте не може цього робити у зв`язку з відсутністю документа, який засвідчує право власності та відсутністю можливості його отримати у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю можливості оформити свої права на спадщину в нотаріальному порядку.

Дослідивши обставини справи, суд визнає за можливе позовні вимоги задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 174, 178, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 6, 11, 14-16, 319, 322, 328, 392, 1218, 1220, 1223, 1225, 1233, 1235, 1236, 1251, 1256, 1257, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 ), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Дзензелівка Уманського району Черкаської області, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8735 га., під кадастровим номером :02:001:0551, яка згідно даних Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №021751 від 26.07.2002 року, яка розташована на території Дзензелівської сільської ради Маньківського району Черкаської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя І.Д.Калієвський