Справа № 504/81/24
Провадження № 2-с/504/10/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2024 р. смт. Доброслав Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Доброва П.В.,

за участю секретаря Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Доброслав справу за заявою ОСОБА_1 по справі №504/81/24 про визнання судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.01.2024 року таким, що не підлягає виконанню,-,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за заявою. В обґрунтування заяви зазначив, що 15 січня 2024 року Комінтернівським районним судом Одеської області було видано судовий наказ, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини усіх видів доходів (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 08.01.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Після винесення судового наказу Доброславський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження про стягнення з заявника аліментів на користь ОСОБА_2 Посилався на те, що дитина фактично проживає разом з ним, що за змістом ст. 160 ЦПК України і ст. 181 СК України саме йому належить право вимагати сплати аліментів та відповідно відсутній обов`язок сплачувати аліменти. Крім того, звертає увагу суду, що існування спору між батьками щодо місця проживання дитини унеможливлює вирішення питання про стягнення аліментів у наказному провадженні, яке відповідно до ст. 19 ЦПК України є безспірним. В зв`язку з чим, просить суд задовольнити вищевказану заяву та визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

19.03.2024 року представником ОСОБА_4 - адвокатом Смирновим Андрієм Ігоровичем через канцелярію суду подано заперечення по справі №504/81/24 та додаткові докази, в яких вказується, що дитина проживає з матір`ю та її чоловіком ОСОБА_5 , що підтверджується актом обстеження матеріально побутових умов домогосподарства від 04.03.2024 року. Також, дитина відвідує заклад дошкільної освіти з вересня 2021 року, що підтверджується психолого - педагогічною характеристикою від 15.01.2024 року. Також, просив розглянути справу за їх відсутності.

В судове засідання 28.03.2024 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Від заявника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, свої вимоги підтримують.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків.

Статтею 173 ЦПК України визначено, що суд може внески виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, в порядку визначеному ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судом встановлено, що 15.01.2024 року Комінтернівським районним судом Одеської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.01.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

До заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини додано інформацію центру надання адміністративних послуг Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 05.12.2023 року №475 з реєстру територіальної громади про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку про те, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована з 09.09.2021 року, ОСОБА_3 , син, ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 09.09.2021 року. Також надане рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.09.2021 року по справі №504/2491/21 про розірвання шлюбу. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували місце проживання дитини разом із заявником, надано суду не було.

До заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, додано акт обстеження матеріально побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи Фонтанської сільської ради від 07.02.2024 року про осіб, які фактично проживають у житлі, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Також, відповідно до вказаного акту, син ОСОБА_1 ОСОБА_3 тимчасово проживає за адресою проживання батька через усну домовленість з матір`ю дитини про догляд за дитиною по черзі кожні 15 днів, що було підтверджено в телефонній розмові із представником відділу соціального захисту населення Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області.

Додатково до письмових заперечень представника ОСОБА_8 адвоката Смирнова Андрія Ігоровича були надані психолого-педагогічна характеристика на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вихованця старшої групи «Зірочка» ЗДО «Казкова Рівєра» с. Олександрівка Одеського району одеської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 від 15.01.2024 року відповідно до якої вихованням хлопчика займається переважно мама. Батько приймає активну участь у вихованні дитини за можливості, оскільки на даний момент перебуває у лавах ЗСУ. Також наданий акт обстеження матеріально побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 04.03.2024 року відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживають: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність факту постійного проживання дитини разом з ОСОБА_2 . Вбачається, що дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1 , а між сторонами має місце спір щодо місця проживання та утримання дитини.

При цьому, судом з`ясовано, що питання про визначення місця проживання дитини сторін ні уповноваженим органом опіки та піклування, ні судом, станом на дату подачі заяви про видачу судового наказу, не вирішувалось, проте, з огляду на встановлені судом обставини, вбачається спір про право.

Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною другою ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що заявником в даному випадку обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки відсутні будь-які нововиявлені обставини, а наявні свідчать про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Суд також бере до увагу, що за змістом ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Однак, за обставинами даної справи між сторонами вбачається наявність спору щодо місця проживання дитини, що є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 , що в свою чергу при відсутності рішення суду про визначення місця проживання дитини та наявність протиріч між батьками з вказаного питання, свідчить про відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

А тому, суд вважає за необхідне визнати таким, що не підлягає виконанню повністю судовий наказ від 15 січня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини.

Керуючись ст. ст. 259, 160, 173, 432 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати судовий наказ від 15.01.2024 року, виданий Комінтернівським районним судом Одеської області у справі №504/81/24 за заявою ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя П.В. Добров