Справа № 346/5549/23
Провадження № 2/346/260/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Третьякової І.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Дутчак Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

у с т а н о в и в:

28 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2009 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що відносини з чоловіком поступового погіршувалися. Подружжя виявили, що являються людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки вони не могли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги. ОСОБА_1 вважає, що створення міцної сім`ї з чоловіком вже не можливе, оскільки вони втратили почуття любові один до одного і протягом останніх трьох років фактично припинили шлюбні відносини. За цих обставин, позивач стверджує, що їхня сім`я розпалася, шлюб став носити формальний характер, а його подальше збереження є недоцільним і суперечить її інтересам. Таким чином, ОСОБА_1 просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 964. Після розірвання шлюбу просить залишити її прізвище без змін.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 28.11.2023р. клопотання ОСОБА_2 про надання строку для примирення було задоволено. Вжито заходи щодо примирення подружжя та надано їм тримісячний строк для примирення. Провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення. Після закінчення строку для примирення розгляд справи було призначено на 28 лютого 2024 року. Однак, судове засідання не відбулося та було відкладено на 28.03.2024р.

У вказану дату в судове засідання позивач не з`явилася, згідно письмової заяви від 27.09.2023р. просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що не бажає розривати шлюб з дружиною, оскільки вважає, що їхню сім`ю ще можна зберегти. Додав, що вони з позивачкою на даний час проживають разом і він намагається налагодити стосунки. На цих підставах просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного.

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що 23 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , актовий запис №964. Прізвище дружини змінено на « ОСОБА_6 ».

Сторони є батьками двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про їхнє народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11

«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні відносини не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не пов`язані, після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося. Характер відносин, які склалися між ними, свідчить про розпад сім`ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки вона не бажає підтримувати шлюбні відносини з чоловіком та знайти спільну мову в сімейних питаннях.

Щодо заперечень відповідача та його доводів про можливість збереження сім`ї суд вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно із статтею 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Тлумачення наведеної норми права свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження №м61-33349св18).

В даній справі встановлено, що подружжя разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, з часу подачі позову пройшло понад пів року, проте сторони подружні відносини не поновили, позивач не виказує намірів примиритися з чоловіком, а відтак суд не вбачає доцільним надання додаткового строку на примирення сторін.

Окрім іншого, суд вважає за необхідно зауважити, що Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих відносинах як шлюб.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07 листопада 2013 року (заяви № 29381/09 та № 32684/09) зазначено, що «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у пункті 126 свого рішення від 12 червня 2014 року у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява № 56030/07) наголосив на наступному: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

В зв`язку з цим, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки за наданий судом строк, примирення сторін не відбулося про що свідчить відсутність дій з боку позивача щодо припинення провадження в даній справі. Таким чином, виходячи з добровільності шлюбних відносин, які позивач ОСОБА_1 більше не має бажання підтримувати з чоловіком, суд не вбачає правових підстав для відмови в задоволенні її позовних вимог, оскільки подальше перебування позивача у шлюбі не буде ґрунтуватися на принципі її вільного волевиявлення.

Отже, враховуючи вищевикладене у сукупності, небажання позивача відновлювати сімейні відносини, а також відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити.

Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Оскільки позивач не просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище, суд залишає її прізвище без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 274, 279, 354-355 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 23 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 964 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача ОСОБА_1 залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28 березня 2024 року.

Суддя: Третьякова І. В.