ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/142/24 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Майданіка В.В.,

секретар Доброва К.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КІВІСМАРТЮА», від імені якого діє адвокат Сакали Микола Якович, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КІВІСМАРТЮА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй Опт», Приватне підприємство «СУГОЙ» про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КІВІСМАРТЮА» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй Опт», Приватне підприємство «СУГОЙ», про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме:

-встановити той факт, що ОСОБА_2 є учасником та кінцевим бенефіціарним власником наступних юридичних осіб: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРОЙ ОПТ» (ідентифікаційний код юридичної особи 41481333, місцезнаходження: Україна, 73000, Херсонська обл., місто Херсон, ВУЛИЦЯ ШЕНГЕЛІЯ, будинок 3-А); Приватне підприємство «СУГОЙ» (ідентифікаційний код юридичної особи 32126021, місцезнаходження: Україна, 73000, Херсонська обл., місто Херсон, МИКОЛАЇВСЬКЕ ШОСЕ, будинок 6).

-встановити той факт, що ОСОБА_1 є учасником та кінцевим бенефіціарним власником наступних юридичних осіб: - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРОЙ ОПТ» (ідентифікаційний код юридичної особи 41481333, місцезнаходження: Україна, 73000, Херсонська обл., місто Херсон, ВУЛИЦЯ ШЕНГЕЛІЯ, будинок 3-А); Приватне підприємство «СУГОЙ» (ідентифікаційний код юридичної особи 32126021, місцезнаходження: Україна, 73000, Херсонська обл., місто Херсон, МИКОЛАЇВСЬКЕ ШОСЕ, будинок 6).

В обґрунтування позову представник ТОВ «КІВІСМАРТЮА» зазначає, що у юридичних осіб ПП «СУГОЙ» та ТОВ «Строй Опт» існують невиконані грошові зобов`язання перед позивачем за договорами поставки товарів, у зв`язку з чим останній звернувся до Господарського суду Одеської області з відповідними позовами про стягнення заборгованості.

Крім того, представники позивача неодноразово звертались до представників ТОВ «Строй Опт» та ПП «СУГОЙ» з проханням сплатити заборгованість за договорами позики, проте керівництво зазначених юридичних осіб виконувати зобов`язання відмовляється.

При цьому, від ТОВ «Строй Опт» та ПП «СУГОЙ» не надходило жодних повідомлень про неможливість виконання зобов`язань внаслідок форс-мажорних обставин.

Представник позивача зазначає, що у розпорядженні бенефіціарів ТОВ «Строй Опт» та ПП «СУГОЙ» є кілька юридичних осіб, що дозволить їм вивести кошти з банківських рахунків вказаних підприємств, припинити їхню господарську діяльність з подальшим банкрутством і таким чином ухилитися від виконання зобов`язань перед ТОВ «КІВІСМАРТЮА».

Відповідно до ч.2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства уразі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

З огляду на викладене позивач вказує про наявність у нього законного інтересу щодо визначення кінцевих бенефіціарних власників ПП «СУГОЙ» та ТОВ «СТРОЙ ОПТ» з метою покладення на них субсидіарної відповідальності зазначених юридичних осіб.

В якості правових підстав своїх вимог позивач посилається на ст.16 ЦК України, якою передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого майнового права або інтересу. Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Проте, згідно ст.294 ЦПК України у випадку наявності спору про правосуд роз`яснює сторонам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Враховуючи, що між сторонами наявний спір про право, а також з огляду на зміст позовних вимог та суб`єктний склад сторін представник ТОВ «КІВІСМАРТЮА» вважає, що вимоги про встановлення кінцевих бенефіціарних власників юридичних осіб ТОВ «Строй Опт» та ПП «СУГОЙ» мають бути вирішені у в порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ТОВ «КІВІСМАРТЮА», від імені якого діє адвокат Сакали М.Я., звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також неврахування судом обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї позиції апелянт зазначає, що частиною першою ст. 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено перелік справ, розгляд яких віднесено до юрисдикції господарських судів. Зазначений перелік є вичерпним і не передбачає розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу судом першої інстанції не враховано, що вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, а підлягає розгляду судом загальної юрисдикції.

Також судом не взято до уваги, що на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідачі не мали статусу суб`єктів підприємницької діяльності, а позовні вимоги не пов`язані з підприємницькою діяльністю сторін або з укладанням, зміною, розірванням чи виконанням договорів у господарській діяльності, що також виключає господарську юрисдикцію спору.

З огляду на викладене позивач вважає, що подана ним позовна заява має бути розглянута за правилами цивільного судочинства судом загальної юрисдикції, а висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження є помилковим.

05.03.2024 року до суду апеляційної інстанції від імені відповідача ОСОБА_1 в електронній формі надійшли заперечення, які за своїм змістом є відзивом на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що вказані заперечення не містять кваліфікованого електронного підпису, а також в порушення ч.4 ст. 360 ЦПК України не містять доказів надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, тому апеляційний суд не бере їх до уваги.

В судове засідання учасники справи не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд встановив наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку наказного, позовного або окремого провадження. (ч.2 ст.19 ЦПК України)

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. (ч.7 ст.19 ЦПК України)

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення та можуть бути встановлені судом загальної юрисдикції в порядку окремого провадження. При цьому, цей перелік не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. (ч.4 ст.315 ЦПК України)

Згідно ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Тлумачення зазначених норм дає підстави для висновку, що суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, або з`ясовує вказані обставини в порядку позовного провадження (у випадку наявності спору про право), з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів, якщо законом не передбачено іншого способу їх встановлення.

Оскільки законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суд, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може ця заява розглядатися в судовому порядку або чи віднесено її розгляд до повноважень іншого юрисдикційного органу.

У справі, що переглядається, ТОВ «КІВІСМАРТЮА» звернулося до суду загальної юрисдикції з вимогами про встановлення у порядку позовного провадження факту перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у статусі учасників та кінцевих бенефіціарних власників ТОВ «СТРОЙ ОПТ» та ПП «СУГОЙ», маючи на меті у майбутньому притягнення відповідачів до субсидіарної відповідальності у випадку банкрутства вказаних юридичних осіб.

В обґрунтування фактичних підстав позову представник позивача зазначає про порушення свого майнового інтересу внаслідок імовірного ухилення відповідачів, як кінцевих бенефіціарних власників ТОВ «СТРОЙ ОПТ» та ПП «СУГОЙ», від виконання зобов`язань за договорами поставки, спори про стягнення заборгованості за якими перебувають на розгляді у суді господарської юрисдикції.

Питання щодо встановлення кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019 року № 361-IX. (далі Закон № 361-ІХ)

Згідно п.30 ч.1 ст.1 Закону №361-ІХ кінцевим бенефіціарним власником для юридичних осіб є будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння).

Статтею 5-1Закону № 361-ІХ передбачено, що юридичні особи повинні мати інформацію про кінцевого бенефіціарного власника або його відсутність та структуру власності.

Юридичні особи зобов`язані подавати інформацію про кінцевого бенефіціарного власника або про його відсутність та структуру власності для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Форма та зміст структури власності юридичної особи встановлюються положенням, яке затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, за погодженням з Міністерством юстиції України, крім осіб, визначених абзацами другим і третім цієї частини.

Юридичні особи зобов`язані підтримувати відомості про кінцевого бенефіціарного власника та структуру власності юридичної особи в актуальному стані, повідомляти державного реєстратора про зміни протягом 30 робочих днів з дня їх виникнення та подавати державному реєстратору документи, що підтверджують зазначені зміни, у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Повідомлення про зміну інформації про кінцевого бенефіціарного власника та/або структуру власності юридичної особи подається у паперовій або електронній формі.

У разі відсутності в юридичної особи кінцевого бенефіціарного власника юридична особа зобов`язана повідомити про це державного реєстратора під час проведення державної реєстрації створення юридичної особи, державної реєстрації включення відомостей про юридичну особу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

У разі виявлення органом державної влади, правоохоронним органом, суб`єктом первинного фінансового моніторингу, іншою особою (якщо інформація стосується такої особи) розбіжностей між відомостями про кінцевих бенефіціарних власників та структуру власності юридичної особи (зокрема, виявлення неповноти, неточностей чи помилок в інформації про кінцевого бенефіціарного власника та/або структуру власності такої особи, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) такий орган, суб`єкт або особа протягом 10 робочих днів з дня їх виявлення направляє повідомлення про виявлені розбіжності держателю Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Зазначене повідомлення є підставою для направлення держателем Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вказівки державному реєстратору про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відмітки про можливу недостовірність інформації про кінцевого бенефіціарного власника та/або структуру власності юридичної особи та звернення до юридичної особи з вимогою надати пояснення щодо виявленої можливої недостовірності інформації про кінцевого бенефіціарного власника або структуру власності юридичної особи та підтвердити зазначені відомості.

Для здійснення перевірки інформації державний реєстратор має право вимагати від фізичних та юридичних осіб надання інформації (у тому числі пояснень), необхідної для встановлення кінцевого бенефіціарного власника, надання копій документів, вимагати доступу до приміщень юридичної особи, здійснювати огляд речей та документів за місцем знаходження юридичних осіб.

За результатами проведеної перевірки у разі встановлення актуальності інформації про кінцевого бенефіціарного власника та/або структуру власності юридичної особи державний реєстратор за погодженням із держателем Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань протягом п`яти робочих днів з дня закінчення перевірки виключає внесену відмітку про можливу недостовірність інформації про кінцевого бенефіціарного власника та/або структуру власності юридичної особи, про що повідомляє юридичну особу та особу, яка здійснила повідомлення.

У разі неотримання відповіді на вимогу, передбачену цією частиною, протягом 30 робочих днів з дня її направлення або у разі встановлення неактуальності інформації про кінцевого бенефіціарного власника та/або структуру власності юридичної особи, держатель Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань надає вказівку державному реєстратору виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань інформацію про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, про що повідомляє юридичну особу та особу, яка здійснила повідомлення.

Статтею 11 Закону №361-ІХ визначено, що суб`єкти первинного фінансового моніторингу, які є фінансовими агентами, у разі отримання повідомлення від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, відповідно до статті 39-3 Податкового кодексу України зобов`язані провести перевірку даних та інформації про клієнта та/або кінцевого бенефіціарного власника клієнта.

З метою встановлення кінцевого бенефіціарного власника суб`єкт первинного фінансового моніторингу:

витребовує та отримує від клієнта - юридичної особи структуру власності такого клієнта;

встановлює щодо трасту або іншого подібного правового утворення відомості про засновників, довірчих власників, захисників (у разі наявності), вигодоодержувачів (вигодонабувачів) або групу вигодоодержувачів (вигодонабувачів), а також про будь-яких інших фізичних осіб, які здійснюють вирішальний вплив на діяльність трасту або іншого подібного правового утворення (у тому числі через ланцюг контролю/володіння). Щодо трастів та інших подібних правових утворень, вигодоодержувачі (вигодонабувачі) яких характеризуються певними ознаками або класом, встановлюється інформація про таких вигодоодержувачів (вигодонабувачів), яка б надала можливість встановити їх особу в момент виплати чи реалізації ними належних їм прав;

має право використовувати дані, що містяться в офіційних документах, офіційних та/або інших джерелах;

має вжити належних заходів для перевірки достовірності інформації щодо кінцевого бенефіціарного власника та пересвідчитися, що він знає, хто є кінцевим бенефіціарним власником (за його наявності), здійснюючи обґрунтовані заходи для розуміння права власності (контролю) та структури власності.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу при встановленні кінцевого бенефіціарного власника клієнта не повинен покладатися виключно на Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Вимоги щодо встановлення кінцевого бенефіціарного власника суб`єкт первинного фінансового моніторингу виконує з використанням ризик-орієнтованого підходу.

Пунктом 4 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №361-ІХ передбачено, що юридичні особи, зареєстровані до набрання чинності нормативно-правовими актами, якими затверджені положення про форму та зміст структури власності і методологія визначення юридичною особою кінцевого бенефіціарного власника (крім осіб, зазначених у частині восьмій статті 5-1 цього Закону, та юридичних осіб, які подали відомості про кінцевих бенефіціарних власників та структуру власності), подають інформацію про кінцевого бенефіціарного власника в обсязі, визначеному цим Законом, та структуру власності в порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", протягом шести місяців з дня набрання чинності нормативно-правовими актами, якими будуть затверджені положення про форму та зміст структури власності і методологія визначення юридичною особою кінцевого бенефіціарного власника, але не раніше 90 днів з дня припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Тлумачення наведених правових норм свідчить про те, що чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, а тому заявлена позивачем вимога не підлягає судовому розгляду за правилами цивільного судочинства, що відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України є законною підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того суд звертає увагу, що за змістом позовної заяви представник ТОВ «КІВІСМАРТЮА» пов`язує фактичні підстави звернення до суду з даним позовом із забезпеченням у майбутньому можливості субсидіарної відповідальності відповідачів за невиконаними перед позивачем, як кредитором, зобов`язаннями у межах процедури банкрутства ТОВ «СТРОЙ ОПТ» та ПП «СУГОЙ».

Апеляційний суд зазначає, що субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності.

Можливістю подання в межах справи про банкрутство заяви до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, наділений виключно ліквідатор банкрута. (постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 906/904/16)

Заява ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на особу, винну у доведенні до банкрутства боржника, розглядається за правилами ГПК України у межах справи про банкрутство в порядку визначеному ст. 7 КУзПБ.

Апеляційний суд наголошує, що метою цивільного судочинства є виключно захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів позивача.

При цьому, ініціювання справи про встановлення певного юридичного факту не повинно використовуватись учасниками судового процесу для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у господарському провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. (постанова Верховного Суду від 27.07.2023 року у справі №127/5241/22)

Враховуючи, що вимоги позивача про встановлення фактів наявності у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 статусу учасників та кінцевих бенефіціарних власників юридичних осіб ТОВ «СТРОЙ ОПТ» та ПП «СУГОЙ» не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, а також не можуть бути об`єктом самостійного розгляду в порядку будь-якого іншого судочинства, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, не зазначивши при цьому, до юрисдикції якого суд віднесено вирішення вказаних вимог.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому згідно ст. 375 ЦПК України підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КІВІСМАРТЮА», від імені якого діє адвокат Сакали Микола Якович, залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча ________________ Н.В.Орловська

Судді ________________ Л.П.Воронцова

________________ В.В.Майданік