Справа № 466/9062/23
Провадження № 2/466/483/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Попенко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, -

у с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 між співвласниками на дві ізольовані квартири, а саме: визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на квартиру, розташовану на 5 поверсі будинку АДРЕСА_2 , визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, розташовану на мансардному поверсі будинку АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що йому та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на квартиру на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Позивач покликається на те, що згідно з технічним паспортом квартира розташована на п`ятому та мансардному поверхах будинку та має загальну площу 159,8 кв.м. За домовленістю зі всіма співвласниками він користується приміщеннями квартири, які розташовані на мансардному поверсі, а відповідачі- приміщеннями на п`ятому поверсі.

У судове засідання учасники не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача адвоката Свищо С.М. поступила заява про відкладення розгляду справи. Оглянувши матеріали справи, суд вважає за можливе проводити розгляду справи у відсутності сторін, оскільки справа неодноразово призначалася до розгляду, однак від представника позивача поступали заяви про відкладення розгляду. Суд визнає причини неявки представника позивача неповажними та такими, що спрямовані на затягування розгляду справи.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Між тим, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Верховний Суд постановою від 22.05.2019 у справі № 310/12817/13 роз`яснив, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із наступним.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 20.01.1995 року Виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

Відповідно до вищевказаного Свідоцтва про право власності на квартиру загальна площа квартири становить 85,70 кв.м.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 23.02.2023 року Солонківською сільською радою Львівського району Львівської області.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2 від 28.07.2023 року 10.07.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_7 змінено на ОСОБА_9 . Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 06.03.2017 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розірвано.

12.02.2022 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 укладено шлюб, зареєстрований Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_9 змінено на ОСОБА_4 .

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, в даній статті встановлюється презумпція рівності часток співвласників.

Окрім цього, згідно із положеннями ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом.

Звертаючись до суду із позовною заявою про поділ квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 просить визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на квартиру, розташовану на 5 поверсі будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 85,7 кв.м., визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, розташовану на мансардному поверсі будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 74,1 кв.м. В обґрунтування заявлених площ покликається на Технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якого загальна площа квартири становить 159,8 кв.м.

Проте, суд звертає увагу позивача на те, що технічний паспорт на квартиру не є правовстановлюючим документом, а відтак відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог. Жодних інших доказів позивачем в розпорядження суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з моменту складання повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя О. І. Баєва