Справа № 296/9814/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача адвоката Сьомка В.Т.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сьомко Віталій Тарасович звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом в якому просить визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в три місяці, який починається з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла квартира, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Для оформлення спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса Катюхи О.В., з заявою про прийняття спадщини, однак, їй роз`яснено, що нею пропущено шести місячний строк для прийняття спадщини і вона має право звернення до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Також вказав, що встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач пропустила з поважних причин, оскільки з часу відкриття спадщини їй не було відомо про наявність заповіту, про який вона дізналася по збігу встановленого строку, тому була позбавлена можливості своєчасно оформити свої спадкові права. Крім того, причиною пропуску строку також є те, що після смерті ОСОБА_2 позивач займалася процесом поховання своєї матері, після чого їздила за кордон до своєї рідної сестри у зв`язку із військовим станом та у зв`язку з необхідністю підтримки останньої, так як позивач тяжко психологічно перенесла смерть матері.

В зв`язку з цим, просить суд визнати поважною причину пропуску позивачем строку для подачі заяви про прийняття спадщини та визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном три місяці.

Ухвалою від 09.10.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання.

16.01.2024 року постановлено ухвалу про витребування доказів.

Ухвалою від 29.02.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Сьомко В.Т. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Вказав, що спадкова справа до майна померлої не заводилася, що підтверджується витягом із спадкового реєстру, а інші спадкоємці відсутні. Сестра позивача написала нотаріально засвідчену відмову від прийняття спадщини, проживає за кордом, про розгляд справи обізнана та брати участь не бажає.

Представник відповідача (Житомирської міської ради) Сищук Н.М. згідно поданої заяви від 29.11.2023 просить розгляд справи проводити за відсутності представника Житомирської міської ради (а.с. 29).

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Вбачається, що факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 , відповідно до якого її батьком значиться ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 9 зворотній бік).

07 серпня 1993 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище " ОСОБА_6 ", вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.10).

Згідно заповіту від 28.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за №1770, ОСОБА_2 все своє майно заповіла ОСОБА_1 , ОСОБА_7 в рівних частках (а.с.11).

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 за життя на праві власності належала квартира, яка розташована в АДРЕСА_2 . (а.с.12 зворотній бік).

Вбачається, що ОСОБА_2 з 16.07.1977 року по 25.07.2022 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Знята з зареєстрованого місця проживання у зв`язку зі смертю. Вказане підтверджується відомостями з Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради. Інші особи за вказаною адресою не зареєстровані (а.с.80).

Згідно інформаційної довідки від 26.09.2023 року наданою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В. інформаціяі про відкриття спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відсутня.

26.09.2023 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Катюха О.В. надав роз`яснення ОСОБА_1 про неможливість вчинити нотаріальну дія, а саме видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю заяви про прийняття спадщини від імені ОСОБА_1 у встановленій законом формі та встановлений законом строк та даних про фактичне прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_2 (а.с. 13 зворотній бік - 14).

В матеріалах справи також наявна заява ОСОБА_8 , яка є рідною сестрою позивача, в якій зазначає, що вона не бажає приймати участь у розгляді даної справи та вважає, що її сестрі необхідно надати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті їх спільної матері. Особисто вона не претендує та не буде претендувати на спадкування майна ОСОБА_2 , зокрема квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 . Окремо щодо того, що вона не заперечує проти оформлення спадщини після смерті її матері на ім`я її дочки та своєї сестри ОСОБА_1 , нею було викладено в нотаріально посвідченій заяві від 24.07.2023 року зміст якої відповідає дійсності (а.с.94).

Так, у заяві адресованій приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Катюсі О.В., ОСОБА_8 зазначає, що їй відомо про наявність заповіту посвідченого 28.11.2005 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л., за р. №1770, складеного на її ім`я. Встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини нею пропущено свідомо, звертатись в суд за провадженням цього строку, вона не буде і на спадщину не претендує. Не заперечує проти оформлення спадщини після померлої матері, ОСОБА_2 , на ім`я її дочки ОСОБА_1 (а.с.16 зворотній бік).

Наявність інших спадкоємців не встановлено.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статей 15 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1223, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі статтями 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач посилається на наявність обставин, які перешкоджали їй своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та зазначила, що у встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, оскільки не була обізнана про наявність заповіту та у зав`язку з військовим станом тривалий час перебувала за кордоном.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №381/4482/16-ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20.

Суд враховує аргументи позивача, наведені на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки такі не оспорюються відповідачем та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям "майно" в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини, на які посилається позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та фактично відсутність іншого способу захисту свого права на отримання спадщини, суд дійшов висновку про наявність у позивача об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , що є підставою для задоволення позову у межах заявлених вимог та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого оформлення спадкових прав на майно померлої.

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір виник внаслідок дій позивача, які виразились у невчасному зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст.ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сінгури Житомирського району Житомирської області, тривалістю три місяці від дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Житомирська міська рада, адреса місцезнаходження: м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 18.04.2024.