Справа № 299/283/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 березня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2023 року у складі судді Леньо В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

18.01.2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02.10.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: сини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя. Спільне проживання з відповідачем є неможливим, оскільки постійно виникають розбіжності, сварки, стреси. Сімейних відносин не підтримують, шлюб існує формально. Рішення про розірвання шлюбу є остаточним. Продовження шлюбних відносин буде суперечити інтересах позивачки. Спору щодо визначення місця проживання дітей не має.

За вказаних обставин, позивач просила шлюб розірвати.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2023 року позов задоволено.

Шлюб, укладений між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 02.10.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 135 розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на те, що в позовній заяві зазначено адресу місця проживання сторін АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності, так як це є адресою реєстрації місця проживання сторін, а фактично з 2015 року вони з дружиною проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Також апелянт зазначає, що фактичні шлюбні відносини між ними не припинилися, оскільки і на дату подання позову, і на даний час вони з дружиною проживають, як подружжя в одному будинку разом з дітьми та ведуть спільне господарство. Подана ним заява у червні 2023 року про визнання позову про розірвання шлюбу була подана ним передчасно, під дією емоцій, і таку заяву в подальшому він не підтримує.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явилися повторно. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції врахував, що позивачка заперечує щодо примирення, прийнявши до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, дійшов до переконання що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.10.2004 року сторони уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 від 02.10.2004 року (а.с.28).

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: сини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.01.2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Судом першої інстанції вживалися заходи щодо примирення подружжя Киретів у відповідності до ст. 111 СК України шляхом надання трьохмісячного строку для примирення ухвала від 13.02.2023 року). Однак сторони не примирилися.

Представником позивача адвокат Суязова Г.В. в суді першої інстанції було подано заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов про розірвання шлюбу (а.с.57).

Відповідач в суді першої інстанції подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Щодо розірвання шлюбу не заперечував (а.с.48).

Ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Статтею 24 СК Українита ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно дост.110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до ч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновку суду першої інстанції про те, що примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим, оскільки сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, тобто на даний час не існує її вільної згоди на шлюб, відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Сімейним Кодексом України чітко визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактичні шлюбні відносини між сторонами не припинилися, оскільки і на дату подання позову, і на даний час вони з дружиною проживають, як подружжя, не може братися до уваги колегією суддів, оскільки такі твердження є голослівними та нічим не підтвердженими.

Зокрема, в позовній заяві позивач висловила позицію, що подальше збереження шлюбу є неможливим, буде суперечити інтересам позивачки, та просила не надавати строку для примирення, оскільки рішення про розірвання шлюбу є остаточним. В подальшому, ухвалою суду від 13.02.2023 року судом першої інстанції вживалися заходи щодо примирення подружжя Киретів у відповідності до ст. 111 СК України шляхом надання трьохмісячного строку для примирення. Справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з 18 січня 2023 року та в суді апеляційної інстанції відкрито провадження 01 вересня 2023 року. Протягом цього часу сторони мали час для налагодження взаємовідносин та примирення. Однак сторони не примирилися.

Отже, в даному випадку, як в суді першої інстанції, так і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивачка не заявляла клопотань про відмову від позову, що свідчить про небажання позивачки перебувати в шлюбі з відповідачем. Відмова у розірванні шлюбу буде примушенням позивачки до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: