Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/276/24

22 березня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,-

ВСТАНОВИВ:

08.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини, а також стягувати з відповідача в її користь кошти на її утримання в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з відповідача в її користь понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. та транспортні, поштові послуги 500 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково. Згідний сплачувати на користь позивача аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини.

Проте, що стосується стягнення коштів на утримання дружини, то в даній частині відповідач позов не визнає, оскільки вважає, що дані кошти позивач не буде витрачати на дитину, а виключно на себе.

Вислухавши пояснення позивача і відповідача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що з відповідачем по справі ОСОБА_2 позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано 29.03.2023 року згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. Копія даного рішення долучена до матеріалів справи (а.с.2-3).

За час перебування в шлюбі у них народилася одна дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої записані сторони по даній справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.4).

З`ясовано також, що на даний час неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні і вихованні.

Позивач не працює, займається доглядом за дитиною, ніякого доходу не має, тому їй важко належно матеріально забезпечувати дитину, оскільки відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу.

Відповідач працює слюсарем з технологічних установок на Долинській газокомпресорній станції, що в с. Пасічна, Надвірнянського району, Івано-Франківської області та має постійний і регулярний дохід.

Суд констатує, що відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.ст.2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Відповідно із ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

У відповідності до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2024 року становить 2563 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень.

Згідно абз.2 ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини, а також матеріального стану платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він в змозі утримувати свою дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку.

За вказаних обставин і з врахуванням також того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і аліменти можуть бути визначені судом у відсотковому відношенні, а саме по частці всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Таким чином, вирішуючи питання з якого часу на відповідача покладається обов`язок по сплаті аліментів, суд констатує, що згідно вимог ст.191 СК України аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, тобто з 08.02.2024 року.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів на її утримання до досягнення неповнолітньою дитиною трьох років, суд констатує наступне.

Як зазначено вище, сторони по справі перебували у шлюбі, в якому в них народилася одна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої записані сторони по даній справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

На даний час неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні і вихованні.

В судовому засіданні з`ясовано та не спростовано відповідачем, що він є фізично здоровою людиною, працює на Долинській газокомпресорній станції, має постійний і регулярний дохід, а тому, на переконання суду, він має можливість надавати кошти на утримання дружини, однак, враховуючи визначений судом розмір аліментів по частині, в меншій частці, ніж просить позивач.

Згідно ч.1 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч.4 ст.84 СК України, право на утримання дружина, з якою проживає дитина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З врахуванням обставин справи, матеріального становища платника аліментів, відсутність інших утриманців, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 в цій частині слід задоволити частково і стягувати з відповідача в користь позивача кошти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Що стосується стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, суд констатує, що у відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15.

Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як перевірено судом, правнича допомога надавалась позивачу ОСОБА_1 адвокатом Романком В.М. і згідно наданої стороною позивача квитанції серії АЕ № 0183 від 07.02.2024 року витрати на правничу допомогу склали 1500 грн. 00 коп.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , з відповідача в користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, а саме в розмірі 1251 грн. 00 коп.

Також, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України 2422 грн. 40 коп. судового збору в дохід держави.

Оскільки, транспортні і поштові послуги на суму 500 грн., які просила стягнути позивач в її користь з відповідача, не підтверджені ніякими доказами, в цій частині позову слід відмовити.

На підставі ст.ст.75, 80, 84, 180, 182, 183, 191 СК України, керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого та жителя: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 , аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнення аліментів розпочати з 08.02.2024 року і проводити щомісячно до повноліття дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого та жителя: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 , кошти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.

Стягнення коштів розпочати з 08.02.2024 року і проводити щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого та жителя: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 , пропорційно розміру задоволених позовних вимог, - 1251 грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого та жителя: АДРЕСА_1 на користь держави 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 27.03.2024 року.