РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1160/24

Номер провадження 2/495/1067/2024

27 лютого 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить:

- житловий будинок АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 52,4 кв.м, житловою площею 28,1 кв.м, підвалу літ. «Б», сараю літ. «В», споруд № 1-2, який належав померлому на підставі запису в погосподарській книзі АДРЕСА_1 , згідно довідки № 06.-12/06-17.5775 від 29.08.2023 року.

- земельна ділянка площею 4,43 га, розташована на території Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої :01:001:0235, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ОД № 077667 від 25 листопада 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 50.

Позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги, так як проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю з 2003 року (тобто більше п`яти років) до дня його смерті. Протягом цього часу вони постійно проживали разом та були зареєстровані за однією адресою, вели спільне господарство, опікувалися один одним, мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом.

Після смерті ОСОБА_3 позивач фактично прийняла спадщину, оскільки фактично користується та розпоряджається будинком та земельною ділянкою, проводить розрахунки, що у відповідності зі ст. 1268 ЦК України, що свідчить про прийняття спадщини, проте не може отримати в нотаріальні конторі свідоцтво спадщину на садовий будинок, так як нотаріусом не встановлено документальних підстав для закликання до спадкування.

Згідно вимог законодавства 26.08.2023 року позивач звернулася із заявою прийняття спадщини до державного нотаріуса Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Саданова О.В. Заведено спадкову справу № 380/23, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру від 26.08.2023 року за № 72735448. Але 29.08.2023 року позивач отримала відмову у видачі свідоцтва спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з не доведенням підстав закликання до спадкування.

Інших осіб, які б претендували на спадщину, не має. Рідна сестра померлого ОСОБА_4 відмовилася прийняття спадщини.

Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем впродовж п`яти років необхідно позивачу для закликання до спадщини в порядку четвертої черги за законом.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Представником позивача надано заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Підтвердила факт спільного проживання ОСОБА_3 з позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Положенням ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 22 червня 2023 року виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, після смерті якого було заведено спадкову справу № 380/23, що підтверджується витягом зі про реєстрацію в спадковому реєстрі від 26.08.2023 року за № 72735448.

Померлий ОСОБА_3 на день смерті постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою № 06.2-12/06-06.5710 від 25.08.2023 року виданою Шабіською сільською радою.

Довідкою № 06.2-12/06-17.5775 від 29.08.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_2 , також.

З пояснень ОСОБА_5 судом встановлено, що ОСОБА_3 проживав у будинку по АДРЕСА_1 до дня смерті, адже знає його як односельця,. Після смерті його дружини ОСОБА_6 , в будинку разом з ним залишилися проживати онука померлої - ОСОБА_1 . ОСОБА_7 допомагала дідові, вела разом з ним спільне господарство. До теперішнього часу ОСОБА_1 проживає в цьому будинку, сплачує комунальні послуги, платежі та податки, тобто фактично прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3 .

ОСОБА_8 та ОСОБА_3 були рідними братами та сестрами, що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження. Відповідач відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 про що подала відповідну заяву державному нотаріусу.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить:

- житловий будинок АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 52,4 кв.м, житловою площею 28,1 кв.м, підвалу літ. «Б», сараю літ. «В», споруд № 1-2, який належав померлому на підставі запису в погосподарській книзі АДРЕСА_1 , згідно довідки № 06.2-12/06-17.5775 від 29.08.2023 року.

- земельна ділянка площею 4,43 га, розташована на території Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої :01:001:0235, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ОД № 077667 від 25 листопада 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 50.

ОСОБА_3 за життя заповіту не склав, отже спадкування проводиться за законом.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. При цьому ст. 2 Сімейного кодексу України містить відкритий перелік осіб, які належать до членів сім`ї.

Юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду.

За правилами ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування, зокрема, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 1264 Цивільного кодексу України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члени сім`ї, тощо.

У постанові від 17 червня 2020 року, справа № 755/18012/16, Верховний Суд зробив правовий висновок, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом четвертої черги, оскільки не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини проживала однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_3 , вони з померлим вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Позивач здійснювала догляд за померлим, сплачувала грошові кошти за житлово-комунальні послуги.

Позивач прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Вказані обставини визнала відповідач, оскільки нею подана заява про визнання позовних вимог.

Таким чином, суд вважає що наявні всі підстави, передбачені ч. 2 ст. 1259 ЦК України, для надання позивачу права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємця четвертої черги за законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінюючи допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що під час розгляду справи, знайшли підтвердження обставини, на які посилається позивач, приймаючи до уваги, що позивач позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як у судовому порядку, визнання відповідачем позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 74 СК України ст. 12, 77-81, 263, 265 ЦПК України, ст. 2, 16, 1258-1262 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати факт спільного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з 2003 року до часу відкриття спадщини з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на: житловий будинок АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 52,4 кв.м, житловою площею 28,1 кв.м, підвалу літ. «Б», сараю літ. «В», споруд № 1-2, який належав померлому на підставі запису в погосподарській книзі АДРЕСА_1 , згідно довідки № 06.-12/06-17.5775 від 29.08.2023 року; на земельну ділянку площею 4,43 га, розташовану на території Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої :01:001:0235, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ОД № 077667 від 25 листопада 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 50.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя Н.Д. Анісімова