ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 705/196/24
Провадження № 22-ц/821/719/24
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2024 року (постановлену під головуванням судді Орендарчука М.П. в приміщенні Христинівського районного суду Черкаської області) про повернення позивачці ОСОБА_1 поданої нею позовної заяви до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, -

в с т а н о в и в :

10 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації, в якому просила суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 , шляхом подання 16.12.2023 (вх. №29172) до канцелярії Уманського міськрайонного суду Черкаської області заяви наступного змісту: « Мною здійснювалось надання правової допомоги по справам, які перебували у провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області. З 24.02.2022 я перебуваю на службі в ЗСУ. Адвокатська діяльність мною не здійснюється і зупинена, про що маються дані в реєстрі адвокатів України. Прошу довести вказані обставини до відома суддів та не вносити дані про виклик, мене як адвоката, в судові засідання. Вказані дані, з корисливих мотивів, використовуються працівницею Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 для створення хибного уявлення в судових та правоохоронних органах про надання мною адвокатських послуг та отримання доходу. При цьому, остання використовує службове становище помічника суддів Уманського міськрайонного суду для фальшування доказів та підробки документів» є недостовірною та зобов`язати ОСОБА_2 спростувати, шляхом подання до канцелярії Уманського міськрайонного суду Черкаської області заяву іншого змісту, зобов`язати ОСОБА_2 відкликати його заяву, яка зареєстрована за вх. № 29172 від 06.12.2023 та стягнути з відповідача на користь позивачки 100 000 моральної шкоди.

Розпорядженням в.о. голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області №4 від 23 січня 2024 року цивільну справу № 705/196/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації - передано для розгляду до Христинівського районного суду Черкаської області.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху. Надано позивачці десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання нею копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації - повернуто позивачці.

Ухвала суду мотивована, зокрема, тим, що позивачка у наданий судом строк не усунула недоліки поданої заяви, не сплатила судовий збір, а повторно подала до суду заяву про звільнення від сплати судового збору.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, подавши 14 березня 2024 року апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2024 року неповною, невмотивованою в повному обсязі, просила вказану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 , зокрема, вказує, що разом з позовною заявою нею було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», а, в подальшому, на виконання вимог ухвали суду від 16.02.2024 нею було подано заяву про звільнення від сплати судового збору на підставі пп. в п. 2 ч. 1 ст. 8 вищевказаного закону разом з підтверджуючими документами.

Судом не було взято до уваги та взагалі не обґрунтовано, чому копія медичного висновку про наявність дитини з інвалідністю та копія висновку оцінки потреб сім`ї, в яких вказано про те, що позивачка сама виховує дитину та задовольняє потреби дитини з інвалідністю не є доказами та підставою для звільнення її від сплати судового збору.

Посилаючись на Закон України «Про судовий збір» та постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно яких суд може зменшити або звільнити від сплати судового збору за умови, що позивачами є одинокі матері, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, зазначає, що її донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною з інвалідністю віком до 18 років, що є підставою для застосування судом до неї пп. В п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та звільнення її від сплати судового збору.

Також посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 910/10939/22, згідно яких суд мав би продовжити строк на усунення недоліків поданої позовної заяви, а не одразу повертати її позивачці.

Посилаючись також на практику Європейського Суду з прав людини, вказувала, що несплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке мотивувала тим, що згідно вимог ст. 136 ЦПК України та вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків в 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали, а також відмовлено у клопотанні про звільнення від сплати судового збору.

На виконання ухвали суду від 16 лютого 2024 року про залишення позову без руху, позивачем подано заяву про усунення недоліків, в якій ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору; на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору додала копію медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років та копію висновку оцінки потреб сім`ї.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачці.

Суд вважав, що позивачем у вказаній в ухвалі суду строк не усунуто недоліки поданої позовної заяви, зокрема, щодо сплати судового збору.

У пункті 8 частини першої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Як зазначає Європейський суд з прав людини (надалі ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Проте, такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»), заява № 28249/95, § 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»), заява № 26746/05, § 111).

Позовна заява повинна відповідати вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За змістом ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення її недоліків щодо сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаної ухвали ОСОБА_1 подала до суду заяву про усунення недоліків, у якій просила звільнити її від сплати судового збору і на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору долучила медичний висновок №82 про дитину з інвалідністю віком до 18 років та висновок оцінки потреб сім`ї.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу у зв`язку із невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, при цьому, щодо клопотання про звільнення від сплати судового збору судом зазначено, що ухвалою суду від 16.02.2024 було відмовлено у звільненні ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Так, на підтвердження скрутного матеріального становища, позивачкою надано медичний висновок № 82 від 21.12.2023 про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є донькою позивачки, є дитиною з інвалідністю до 18 років та висновок оцінки потреби сім`ї, згідно якого потреби дитини задовольняються тільки матір`ю.

Колегія суддів зазначає, що положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас, підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, суд не зазначив, з яких підстав дійшов такого висновку, лише вказав, що суд не вбачає підстав для звільнення від сплати судового збору.

Вирішуючи питання щодо звільнення від сплати судового збору, суд має враховувати доводи та надані докази у конкретній справі та належним чином викладати мотиви, які мають бути зрозумілі та переконливі для сторони.

Колегія суддів виходить із того, що суд першої інстанції належним чином не мотивував відмову у звільненні ОСОБА_1 від сплати судового збору в ухвалі про залишення позову без руху, формально дослідив повторно подане позивачкою клопотання про звільнення її від сплати судового збору від 26 лютого 2024 року і не надав належної оцінки доказам, які були надані позивачкою на підтвердження свого клопотання, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про невиконання позивачкою ухвали суду від 16 лютого 2024 року.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2024 рокупро повернення позивачці ОСОБА_1 поданої нею позовної заяви до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко