ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/5302/21 Номер провадження 22-ц/814/1640/24Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів:Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Коваль Яни Юріївни

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2023 року, ухвалене суддею Даценком В.М., повний текст рішення складено - 20 вересня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Коваль Я.Ю. звернулася до суду з позовом доОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на частину; - будівлю ангару, загальною площею 1024,5 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в; - будівлю ангару, загальною площею 603,4 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в; - автомобіль марки ВАЗ, колір сірий, тип кузова «універсал», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1596, модель 21114; - квартиру трикімнатну, загальною площею 83,1 м2, житловою площею 47,0 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (не зазначено номер квартири); у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на частину; - будівлю ангару, загальною площею 1024,5 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в; - будівлю ангару, загальною площею 603,4 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в; - автомобіль марки ВАЗ, колір сірий, тип кузова «універсал», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1596, модель 21114; - квартиру трикімнатну, загальною площею 83,1 м2, житловою площею 47,0 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (не зазначено номер квартири); стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частки об`єктів спільної сумісної власності подружжя, які були відчужені ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 ; покласти судові витрати на відповідача у повному обсязі; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 27.01.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З серпня 2019 року подружжя припинило шлюбні відносини та стали проживати окремо. З того часу відповідач проживає у квартирі, що є спільним майном подружжя за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач разом з двома дітьми проживає в квартирі, яку орендує. 10.06.2020 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.06.2020 року у справі №539/943/29. У період шлюбу з 27.01.2007 року по 10.06.2020 року подружжям було набуто наступне майно: - 23.03.2007 року - будівля ангару, загальною площею 1024,5 (кв.м), реєстраційний номер майна: 18270473, що розташований адресою: АДРЕСА_1 в, право власності на ангар зареєстровано 23.03.2007 року на ім`я відповідача (Інформації довідка №26437102 від 06.07.2021 року); - 23.03.2007 року - будівля ангару, загальною площею 603, 4 (кв.м), реєстраційний номер майна: 18271206, що розташований адресою: АДРЕСА_1 в, право власності на ангар зареєстровано 23.03.2007 року на ім`я відповідача (Інформаційна довідка №26437102 від 06.07.2021 року); - 16.12.2008 року - автомобіль марки ВАЗ, колір сірий, тип кузова «універсал», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1596, модель 21114; - 25.12.2009 року - квартира трикімнатна, реєстраційний номер майна: 29305737, загальна площа 83,1 (кв.м), житлова площа 47,0 (кв.м), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , прааво власності на квартиру зареєстроване 25.12.2009 року на ім`я відповідача номер запису: 10446 в книзі 91, на підставі свідоцтва про право власності, САС №922689, 25.12.20 виконавчого комітету Лубенської міської ради (Інформаційна довідка №26437102 від 06.07.2021 року. Крім того, у період шлюбу подружжям було придбано сільськогосподарськутехніку, зокрема: комбайн зернозбиральний марки СА8Е ІН НОМЕР_1 , 2015 року випуску, заводський номер НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 . Викладене підтверджується копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 09.10.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Берези Д.В., зареєстрованої в реєстрі за №1682. Також у позивача є інформація про те, що під час шлюбу подружжям було придбано й іншу техніку, документи на яку відповідач умисно не надавав позивачу з метою уникнення поділу майна подружжя. Позивачу невідомо точних реквізитів такої техніки та дату придбання, позивач не має правовстановлюючих документів на цю техніку. Разом з тим, є підстави вважати, що до такої техніки належить: зернозбиральний комбайн САSE ІН 2388; зернозбиральний комбайн Саsе Ахіаі-Flow 7140 2016 року та інша. З метою встановлення повного переліку спільного майна подружжя адвокатом позивача було надіслано низку адвокатських запитів щодо зареєстрованої за відповідачем сільськогосподарської техніки, в тому числі, щодо зареєстрованої на ім`я матері відповідача (з метою уникнення поділу майна подружжя) сільськогосподарської техніки, проте, належної відповіді на ці запити не вдалося отримати, а тому виникла необхідність у витребуванні такої інформації у судовому порядку на підставі відповідної ухвали суду. Так, 19.08.2021 року на адресу Головного управління Держспоживслужби в Полтавській області було надіслано адвокатський запит з вимогою надати інформацію про те, чи реєстрував відповідач право власності на сільськогосподарську техніку у період шлюбу з позивачем (з 27.01.20 07 року по 10.06.2020 року), надати копії відповідних документів. У відповідь на цей запит в.о. начальника ГУ Держспоживслужби в Полтавській області Овчаренко О. листом №01-27/13/5571 від 14.09.2021 року повідомив, що за ОСОБА_2 (відповідачем) станом на день надання відповіді техніка в межах Полтавської області не зареєстрована. 20.10.2021 року на адресу Головного управління Держспоживслужби в Полтавській області було надіслано адвокатський запит з вимогою надати інформацію про те, яка сільськогосподарська техніка зареєстрована за матір`ю відповідача ОСОБА_5 (у період шлюбу між позивачем та відповідачем), яка була відчужена на її користь відповідачем. У відповіді на цей запит перший заступник начальника ГУ Держспоживслужби в Полтавській області Павлов С. листом №01-27/13/6471 від 29.10.2021 року повідомив, що за ОСОБА_1 (позивачем) сільськогосподарська техніка не зареєстрована, тобто, фактично відповідь є неповною та не стосується запитуваної адвокатом інформації. Вказує, що при вирішенні даного спору, необхідно застосувати норму ч. 3 ст. 70 СК України, згідно якої суд може відступити від принципу рівності часток подружжя за умови існування та обставин: проживання разом із матір`ю (батьком) дитини (дітей), а також непрацездатні повнолітніх сина, дочки; розмір аліментів, які одержує дитина (діти), недостатні забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивач вважає, що суд під час розгляду справи, оцінки доказів, має прийняти рішення, яким збільшити частку позивача при поділі спільного майна подружжя. Наразі, позивачем заявляються позовні вимоги про поділ спільного сумісного маі подружжя у рівних частках, проте, позивач після отримання встановлення додаткої доказів у справі, подання відповідачем відзиву, за результатом яких буде встановлено повний перелік спільного майна, буде подаватися заява про зміну позовних вимог з урахуванням збільшення її частки.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя про поділ майна подружжя - задоволено частково.

Визнано трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , спільним сумісним майном подружжя та поділено її між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по частини кожному.

Визнано автомобіль ВАЗ 211140, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , VIN НОМЕР_7 , спільним сумісним майном подружжя та поділено його між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по по частини кожному.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 360,66 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя та оскільки трикімнатна квартира та автомобіль ВАЗ сторонами були придбані під час перебування сторонами у шлюбі, це майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу в рівних частках.

Щодо іншого майна - 2 ангарів, то вони були набуті відповідачем у 2006 році на підставі сертифікату, як частка майнового паю члена КСП «Перше травня», та на підставі рішення виконавчого комітету Вищебулатецької сільської ради від 05.03.2007 року №39 було оформлено право власності на них на ім`я відповідача, при цьому, режим спільної сумісної власності для сторін розпочався з дня укладення шлюбу 27.01.2007 року, тому відсутні підстави вважати, що придбання цього майна було здійснено за кошти, які перебували у спільній сумісній власності сторін, отже відсутні підстави для задоволення позову про поділ майна - 2-х ангарів.

Позовна вимога в частині стягнення компенсації з відповідача на користь позивача у розмірі 1/2 частини коштів вартості майна відчуженого відповідачем без згоди та відома позивача також не підлягає задоволенню, оскільки протягом тривалого часу проведення підготовчого судового засідання представнику позивача неодноразово надавалася можливість уточнити позов в цій частині шляхом ідентифікації майна, яке на її думку, було відчужене відповідачем в такий спосіб. Судом в межах повноважень, які визначає принцип змагальності, вживалися заходи щодо витребування заявлених стороною позивача доказів, однак, до закінчення підготовчого судового засідання позивач так і не конкретизувала позов в цій частині, а тому суд не знаходить підстав для його задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Коваль Я.Ю., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд розглядав судовий спір однобоко та став на сторону відповідача, оскільки задовольнив його клопотання та долучав до справи надані ним докази з порушенням строку їх подання. Водночас, суд відмовляв представнику позивачу клопотаннях про витребування доказів, які подавалися до суду неодноразово. Клопотання про витребування доказів з Держпродспоживслужби (договорів щодо відчуження сільськогосподарської техніки) та докази звернення представника позивача до цієї служби і відмову у наданні таких документів, суд повністю проігнорував. Вказує, що суд здійснював розгляд справи поверхнево та надав належну оцінку доказам лише зі сторони відповідача. Повний текст судового рішення було виготовлено в день ухвалення судового рішення, що наводить на думку про те, що результат справи був завідомо відомий та продиктований зі сторони відповідача. Рішення суду є необгрунтованим, суд здійснив неповний розгляд справи, надав перевагу доказам, що подані зі сторони позивача, порушуючи права відповідача на змагальність(??), ухвалене на підставі суб`єктивного розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 07.03.2024 року судових повісток про виклик до суду на офіційну електронну адресу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваль Я.Ю. у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (доставлено до електронної скриньки 07.03.2024 року) та поштою (т.2 а.с. 100,101). Згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Згідно рекомендованого повідомлення відповідач ОСОБА_2 отримав судову повістку 20.03.2024 року. Крім того, інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Сторона позивача є ініціатором апеляційного провадження, тому повинна цікавитися рухом цивільної справи та вживати заходи для її розгляду у строки, передбачені ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що з 27.01.2007 року по 10.06.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження та рішенням суду про розірвання шлюбу (т.1 а.с. 14,15).

Сторони від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 12,13).

У період шлюбу подружжям було набуто наступне майно: 16.12.2008 року - автомобіль марки ВАЗ, колір сірий, тип кузова «універсал», 2008 року випуску; - 25.12.2009 року - квартира трикімнатна, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.19-20, 94-95,97-98).

Крім того, протоколом засідання комітету співвласників майна бувшого КСП «Перше травня» від 24.11.2006 року вирішено виділити майно в натурі, частину ангара в АДРЕСА_1 , відповідно придбаних сертифікатів (т.1 а.с. 86).

12.12.2006 року відповідачу було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП «Перше травня» с. ПО ХІІІ № 302957, що підтверджується довідкою старости Вищебулатецького старостинського округу № 113/18-5/16 від 27.05.2022 року (т.1 а.с. 87).

Рішенням виконавчого комітету Вищебулатецької сільської ради від 05.03.2007 року №39 вирішено оформити право власності будівлі ангару тракторної бригади №1 площею 1024,5 м2 колишнього КСП «Перше травня» та будівлі ангара приміщення тракторної бригади № 1 площею 603,4 м2 за відповідачем (т.1 а.с. ).

23.03.2007 року за відповідачем зареєстровані дві будівлі ангарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в, площею 1024,5 м2 та 603,4 м2 (т.1 а.с. 89,92).

Посилання позивача на те, що у 2006 році сторони вже проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому грошові кошти є їх спільною сумісною власністю, судом першої інстанції відхилені, оскільки суду першолї інстанції не були надані відповідні допустимі докази (рішення суду про встановлення такого факту), така вимога перед судом не заявлялася.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з наступного.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладене, вказане майно підлягає поділу в рівних частках.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є: визнання за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права приватної власності на частину; - будівлю ангару, загальною площею 1024,5 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в; - будівлю ангару, загальною площею 603,4 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в; - автомобіль марки ВАЗ, колір сірий, тип кузова «універсал», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1596, модель 21114; - квартиру трикімнатну, загальною площею 83,1 м2, житловою площею 47,0 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (не зазначено номер квартири); визнання за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжяправа приватної власності на частину; - будівлю ангару, загальною площею 1024,5 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в; - будівлю ангару, загальною площею 603,4 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в; - автомобіль марки ВАЗ, колір сірий, тип кузова «універсал», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1596, модель 21114; - квартиру трикімнатну, загальною площею 83,1 м2, житловою площею 47,0 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (не зазначено номер квартири); стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частки об`єктів спільної сумісної власності подружжя, які були відчужені ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.01.2007 року по 10.06.2020 року, який був розірваний рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.06.2020 року у справі №539/943/20 (т.1 а.с. 14,15).

Сторони від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 12,13).

У період шлюбу подружжям було набуто наступне майно: 16.12.2008 року - автомобіль марки ВАЗ, колір сірий, тип кузова «універсал», 2008 року випуску; - 25.12.2009 року - квартира трикімнатна, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.19-20, 94-95).

Отже, виходячи з наданих сторонами спору доказів, судом першої інстанції правильно встановлено, що набуте подружжям ОСОБА_6 у період шлюбу майно у вигляді: - автомобіля марки ВАЗ, колір сірий, тип кузова «універсал», 2008 року випуску; - квартири трикімнатної, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між ними. В цій частині сторони погодилися з рішенням суду першої інстанції, заперечень не мають.

В частині позовних вимог про визнання спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між ними, будівлі ангару, загальною площею 1024,5 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в, та будівлі ангару, загальною площею 603,4 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в, то в цій частині суд першої інстанції встановив, що вони були набуті відповідачем у 2006 році на підставі сертифікату, як частка майнового паю члена КСП «Перше травня», та на підставі рішення виконавчого комітету Вищебулатецької сільської ради від 05.03.2007 року №39 було оформлено право власності на них на ім`я відповідача, оскільки режим спільної сумісної власності для сторін розпочався з дня укладення шлюбу 27.01.2007 року, тому відсутні підстави вважати, що придбання цього майна було здійснено за кошти, які перебували у спільній сумісній власності сторін, отже відсутні підстави для задоволення позову про поділ майна - 2-х ангарів.

На підтвердження цього, як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, серія В011, № НОМЕР_8 , ОСОБА_2 зареєстрований 19.10.1998 року як фізична особа- підприємець та включений до ЄДР(т.1 а.с. 83). Згідно витягу ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 07.12.2009 року, ОСОБА_2 19.10.1998 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, серія НОМЕР_9 (т.1 а.с. 84).

Згідно протоколу №6 засідання комітету співвласників майна бувшого КСП «Перше травня» від 24.11.2006 року вирішено виділити майно в натурі, частину ангара в АДРЕСА_1 , відповідно придбаних сертифікатів (т.1 а.с. 86).

Згідно довідки виконавчого комітету Лубенської міської ради від 27.05.2022 року за №113/18-5/16, ОСОБА_2 за наявною інформацією дійсно придбав майнові паї реорганізованого КСП «Перше травня» на суму 106 063 грн., на підставі чого йому було видано 12.12.2006 року свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП «Перше травня», серія ПО ХІІІ №302957 (т.1 а.с. 87).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.03.2007 року, виданого виконавчим комітетом Вищебулатецької сільської ради, на підставі рішення №39 від 05.03.2007 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності є власником будівлі ангару, А-1, загальною площею 1024,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 в, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.03.2007 року, реєстраційний номер 18270473, номер запису 533 в книзі 5 (т.1 а.с. 89-90).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.03.2007 року, виданого виконавчим комітетом Вищебулатецької сільської ради, на підставі рішення №39 від 05.03.2007 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності є власником будівлі ангару, А-1, загальною площею 603,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.03.2007 року, реєстраційний номер 18271206, номер запису 534 в книзі 5 (т.1 а.с. 92-93).

Таким чином, по справі вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у 2006 році, тобто до укладення шлюбу (27.01.2007 року) з позивачем ОСОБА_1 , за грошові кошти у розмірі 106 063 грн. придбав майнові паї реорганізованого КСП «Перше травня», на підставі чого йому було видано 12.12.2006 року свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП «Перше травня».

Як правильно встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, позивач не заявляла вимоги про проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (до дати реєстрації шлюбу 27.01.2007 року), рішення суду про встановлення цього факту не надано, тому відсутні підстави вважати майно у вигляді 2 -х ангарів є спільним сумісним майном подружжя.

Щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частки об`єктів спільної сумісної власності подружжя, які були відчужені ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 , то суд першої інстанції виходив з того, що ця позовна вимога є неконкретизованою, протягом тривалого часу проведення підготовчого судового засідання представнику позивача неодноразово надавалася можливість уточнити позов в цій частині шляхом ідентифікації майна, яке на її думку, було відчужене відповідачем в такий спосіб. Судом в межах повноважень, які визначає принцип змагальності, вживалися заходи щодо витребування заявлених стороною позивача доказів, однак, до закінчення підготовчого судового засідання позивач так і не конкретизувала позов в цій частині, а тому суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення цієї вимоги.

В цій частині колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Згідно п. 4,5,7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Згідно ч.1-4 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Як вбачається, позовна заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваль Я.Ю. не містить заяву про забезпечення доказів, і така заява не була додана до позову як окремий процесуальний документ.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.02.2022 року у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 30.03.2022 року о 13-00 год. (т.1 а.с. 51).

07.06.2022 року до суду першої інстанції надійшов відзив (з додатками) на позов від відповідача ОСОБА_2 (т.1 а.с. 73-107).

20.07.2022 року до суду першої інстанції надійшла відповідь на відзив (з додатками) від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваль Я.Ю. (т.1 а.с. 113-130).

01.12.2022 року до суду першої інстанції електронною поштою від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваль Я.Ю. надійшли клопотання про надання доступу до матеріалів справи для ознайомлення в системі «Електронний суд» (т.1 а.с. 154) та клопотання про закриття підготовчого провадження у справі та про призначення судового розгляду по суті (т.1 а.с. 155-156).

По справі вбачається, що підготовчі засідання у справі призначалися на 30.03.2022 року, 16.06.2022 року, 14.09.2022 року, 10.11.2022 року, 30.112022 року, 24.01.2023 року, 08.02.2023 року, 09.03.2023 року, 04.04.2023 року, 06.06.2023 року, 27.06.2023 року, 15.08.2023 року, 23.08.2023 року (т.1 а.с. 58,112,140,146,152,164,167-168,205,214-217, 234,244, т.2. а.с. 4-6).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.02.2023 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваль Я.Ю. витребувано у Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області перелік сільськогосподарської техніки, яка була зареєстрована за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 27.01.2007 по 10.06.2020 та копії правовстановлюючих документів на неї, а також відомості про те, коли вказана вище сільськогосподарська техніка, яка була знята з реєстрації (т.1 а.с. 169-170).

20.02.2023 року до суду першої інстанції на виконання ухвали суду від 08.02.2023 року надійшла відповідь Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області за вих. №01-27/12/580 від 14.02.2023 року (з додатками на 25 арк.) (т.1 а.с. 172-198), з якої вбачається, що згідно уніфікованої автоматизованої електронно-облікової системи 7 найменувань техніки: 1 трактор та 6 комбайнів власником ОСОБА_2 були зареєстровані на його ім`я у період з 26.02.2007 року по 07.12.2017 року та усі зняті з обліку у період часу з 06.10.2008 року по 03.02.2020 року (т.1 а.с. 174). Із додатків до вказаної відповіді вбачається, що акти приймання-передачі техніки, видаткові накладні на її придбання, заяви про проведення реєстрації техніки були подані від імені ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця.

09.03.2023 року до суду першої інстанції електронною поштою надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваль Я.Ю. про витребування з Державного архіву Полтавської області перелік сільськогосподарської техніки, яка була зареєстрована за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 01.01.2012 по 06.02.2017 та копії правовстановлюючих документів на неї, а також відомостей про те, коли вказана вище сільськогосподарська техніка, яка була знята з реєстрації (т.1 а.с. 203-204).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.03.2023 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваль Я.Ю. витребувано Державного архіву Полтавської області перелік сільськогосподарської техніки, яка була зареєстрована за ОСОБА_2 у період з 01.01.1998 по 06.02.2017 та копії правовстановлюючих документів на неї, а також відомості про те, коли вказана вище сільськогосподарська техніка, яка була знята з реєстрації (т.1 а.с. 209).

23.03.2023 року до суду першої інстанції надійшла відповідь Державного архіву Полтавської області від 10.03.2023 року за вих. №04-17/23 про те, що документи про реєстрацію сільськогосподарських технічних засобів на території Полтавської області на зберігання для Державного архіву не надходили, у зв`язку з чим немає можливості надати архівну довідку про реєстрацію сільськогосподарської техніки ОСОБА_2 у 1998-2007 роках (т.1 а.с. 212).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04.04.2023 року позов залишено без руху для сплати позивачем ОСОБА_1 додатково судового збору у розмірі 10 442 грн. (т.1 а.с. 219-220), який було сплачено згідно квитанції від 06.06.3023 року (т.1 а.с. 231).

18.04.2023 року до суду першої інстанції з Архівного відділу Полтавської міської ради надійшов архівний втяг з книги реєстрації сільськогосподарської техніки за 1996-2007 роки (Лубенський район), з якого вбачається, що 4 найменування техніки були зняті ОСОБА_2 з обліку 21.08.2006 року, 27.02.2008 року (т.1 а.с. 222-224).

Згідно протоколу судового засідання від 06.06.2023 року, підготовче засідання відкладено на 27.06.2023 року об 11-009 год. для надання позивачем остаточних позовних вимог (т.1 а.с. 234).

27.06.2023 року підготовче засідання відкладено на 15.08.2023 року об 11-00 год за клопотанням представника позивача (т.1 а.с. 244).

15.08.2023 року до суду першої інстанції надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваль Я.Ю. про залучення адвокатських запитів та відповідей на них (т.1 а.с. 248-259).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.08.2023 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду на 06.09.2023 року о 10-099 год. (т.2 а.с.7).

11.09.2023 року до суду першої інстанції надійшло клопотання про надання доказу, в якому представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваль Я.Ю. просила визнати поважною причину ненадання письмового доказу та долучити до справи як письмовий доказ рішення виконавчого комітету Вищебулатецької сільської ради за №39 від 05.03.2007 року про встановлення права власності ОСОБА_2 на 2 спірні будівлі ангарів (т.2 а.с. 12-15), які були долучені судом до матеріалів справи.

Таким чином вбачається, що підготовчі засідання у даній справі тривали з 14.02.2022 року по 23.08.2023 року, тобто, більше 1 року 6 місяців, за цей час сторона позивача, при бажанні, мала повну процесуальну можливість подати уточнену позовну заяву, суд першої інстанції за клопотанням сторони позивача витребовував необхідні докази для уточнення позовних вимог в частині стягнення компенсації за майно, чим сприяв стороні позивача згідно норм ЦПК України у наданні доказів за її клопотанням, проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, сторона позивача так і не уточнила позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частки об`єктів спільної сумісної власності подружжя, які були відчужені ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 , що позбавляє суд розглянути їх по суті (відсутній точний перелік спірного майна, його вартість, розмір грошової компенсації, фактичні обставини щодо його придбання та відчуження тощо).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглядав судовий спір однобоко та став на сторону відповідача, оскільки задовольнив його клопотання та долучав до справи надані ним докази з порушенням строку їх подання, водночас, суд відмовляв представнику позивачу клопотаннях про витребування доказів, які подавалися до суду неодноразово, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються обставинами щодо руху справи, про що зазначено вище. Усі клопотання сторони позивача були задоволені судом, витребувані відомості, отримані відповіді, навіть були долучені докази після закриття підготовчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання про витребування доказів з Держпродспоживслужби (договорів щодо відчуження сільськогосподарської техніки) та докази звернення представника позивача до цієї служби і відмову у наданні таких документів, суд повністю проігнорував, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають дійсності, т.я. спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції здійснював розгляд справи поверхнево та надав належну оцінку доказам лише зі сторони відповідача, то ці доводи також не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позовні вимоги є недоведеними. Апеляційний суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Нормами частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина першастатті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостоюстатті 81 ЦПК Українипередбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першоюстатті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьоїстатті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, доводи та вимоги апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коваль Яни Юріївни - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов