Справа № 474/1451/23
Провадження № 2/474/48/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20.03.24р. с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , про зменшення розміру аліментів, -

встановив:

02.11.2023р. ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 (далі - відповідачка), в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 (ІНН НОМЕР_2 ) на підставі рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 31.07.2020р., а саме: з розміру частини всіх видів заробітку ОСОБА_2 на 1/6 частину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07.04.2016р. Кіровським районним судом м. Кіровограда винесено рішення про стягнення з позивача на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 000 грн. 00 коп., щомісячно.

Також позивач стверджу, що проживає з ОСОБА_3 , з якою створив сім`ю, в якій народилася ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Та на його утриманні також знаходиться неповнолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько якої виїхав до Польші, та з ним відсутній зв`язок, і дитина тому позбавлена батьківського піклування.

Отже, посилаючись на наявність на його утриманні неповнолітніх ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач, з огляду на положення ст.ст. 181, 182, 192 СК України, вважає наявними підстави для зменшення розміру аліментів.

Також позивач вказує, що з 26.02.2022р. проходить військову службу у військовій частині на ввесь період воєнного стану на посаді командира відділення стрілецької роти, та отримує заробітну плату щомісячно у розмірі 16 000 грн. - 23 000 грн.

01.12.2023р. відповідачка ОСОБА_10 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що за приписами ст.ст. 181, 192 СК України значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Натомість, згідно довідок № 1639 від 25.10.2022р. та № 4518 від 18.09.2023р. позивач за період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року отримав грошове забезпечення в сумі 1 121 167 грн. 90 коп. Таким чином позивач як платник аліментів не може стверджувати про своє скрутне матеріальне становище та неможливість ним сплачувати аліменти у розмірі частини від заробітку згідно рішення Врадіївського районного суду від 06.04.2009р. Крім того, згідно довідки № 4518 від 18.09.2023р. позивачу за період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року було нараховано заробітну плату в сумі 1 028 458 грн. 57 коп., з якої було утримано податків 10 459 грн. 15 коп. (тобто 1 028 458 грн. 57коп./8місяців = 128 557 грн. 31 коп. - щомісячна заробітна плата позивача). З вищенаведених довідок також вбачається, що з лютого 2022 року по серпень 2023 року із заробітної плати позивача аліменти на сина ОСОБА_11 не утримувалися. Крім того, станом на 31.10.2022р. заборгованість позивача зі сплати аліментів становить 78 631 грн. 89 коп. Також відповідачка вказує, що в залежності від зменшення заробітної плати позивача у майбутньому, зменшиться і сума сплати аліментів, незважаючи на те, що показник сплати аліментів у розмірі від заробітку залишиться тим самим. При цьому відповідачка зазначила, що на її утриманні знаходиться двоє дітей, син ОСОБА_12 та донька ОСОБА_13 , яких вона утримує за рахунок тимчасових заробітків, дохід від яких складає біля 6 000 грн. у місяць, утримання підсобного господарства, та матеріальної допомоги матері-пенсіонерки. Вказані доходи витрачаються на щоденні потреби дітей, комунальні платежі, купівлю найнеобхіднішого одягу, взуття, продуктів харчування, медикаментів. До того ж син ОСОБА_11 потребує тривалого медичного лікування, з огляду на виявлення у нього плечової кісти.

Учасники судового розгляду в судові засідання призначені на 13.12.2023р. та 20.03.2024р. не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили.

Судове засідання призначене на 01.02.2024р. не відбулося з огляду на тимчасову втрату працездатності головуючим суддею через травму з 02.01.2024р. по 16.02.2024р.

З огляду на приписи ст. 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без учасників судового розгляду за наявними у справі доказами.

Дослідив матеріали справи, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 30.07.2008р. відділом реєстрації актів цивільного стану Врадіївського РУЮ Миколаївської області, актовий запис № 71).

Позивач також є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 20.07.2011р.н. Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 1284.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивача народилася донька ОСОБА_4 , у свідоцтві про народження якої матір`ю вказано ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане повторно 24.05.2022р. Заводським районним у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)).

ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 та у свідоцтві про її народження серії НОМЕР_5 , виданому 22.09.2023р. виконавчим комітетом Новоукраїнської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, батьком вказано ОСОБА_14 та матір`ю - ОСОБА_3

06.04.2009р. рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 2-47/2009 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вирішено стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення ним повноліття.

31.07.2020р. Врадіївським районним судом Миколаївської області видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-47/2009 щодо рішення цього ж суду від 06.04.2009р. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з виконання якого 02.11.2020р. державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 63405687.

07.04.2016р. рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі № 404/8844/15-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, вирішено стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 21.12.2015р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 .

24.04.2016р. Кіровським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист у справі № 404/8844/15-ц щодо рішення цього ж суду від 07.04.2016р. у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, з виконання якого 18.05.2016р. державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв головного територіального управління юстиції Миколаївської області відкрито виконавче провадження № 51121715.

Відповідно до довідки про здійснення нарахування, відрахування та виплати № 1639 від 25.10.2022р. позивач ОСОБА_2 призваний по мобілізації на період дії воєнного стану і проходить військову службу з 26.02.2022р. У період з лютого 2022 року по вересень 2022 року йому нараховано грошове забезпечення у загальному розмірі 104 739 грн. 59 коп., з яких було утримано податків та інших обов`язкових платежів у розмірі 1 571 грн. 08 коп., та сума до видачі склала 103 168 грн. 51 коп.

Відповідно до довідки про здійснення нарахування та відрахування № 4518 від 18.09.2023р. позивачеві ОСОБА_2 у період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року нараховане грошове забезпечення у загальному розмірі 211 472 грн. 13 коп., додаткова винагорода у загальному розмірі 778 924 грн. 74 коп., грошова допомога на оздоровлення у загальному розмірі 38 061 грн. 70 коп. Всього нараховано 1 028 458 грн. 57 коп., з яких утримано податки та інші обов`язкові платежі у загальному розмірі 10 459 грн. 15 коп.

22.11.2023р. депутатом селищної ради ОСОБА_15 , у присутності свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт. В ході обстеження встановлено що ОСОБА_5 зареєстрована та фактично проживає за вказаною адресою. Житловий будинок газифікований, наявні три житлові кімнати. В кімнатах лише речі першої необхідності та особисті речі мешканців, предметів розкоші немає. ОСОБА_5 має на утриманні двох дітей: сина ОСОБА_11 , 2008р.н., та доньку ОСОБА_18 , 2017р.н. Діти забезпечені необхідним одягом, предметами гігієни, навчальними посібниками та іграшками. Батько сина ОСОБА_19 проживає окремо, участі у вихованні та утриманні сина бере періодично, у зв`язку з чим має заборгованість по аліментам. ОСОБА_20 навчається у десятому класі Врадіївського ліцею № 1, відповідно до лікарських довідок потребує лікування (хірургічного втручання). ОСОБА_5 не працює, проживає за рахунок тимчасових заробіток, інших доходів немає. Матеріально-побутовий стан сім`ї потребує покращення, і ОСОБА_5 потребує виплати утвореної заборгованості.

Відповідно до Висновку МРТ проведеного ПП Медичний центр АРТ від 01.09.2023р. у ОСОБА_6 , 2008р.н., виявлено новоутворення плечової кістки з більшою вірогідністю остеохондроза. Синовіт ліктьового суглобу.

18.11.2022р. державним виконавцем Заводського відділу ДВС у м. Миколєві ПМУ МЮ (м. Одеса) при примусовому виконанні виконавчого листа виданого 31.07.2020р. по справі № 2-47/2009 Врадіївським районним судом здійснено розрахунок заборгованості станом на 31.10.2022р., за період з листопада 2021р. по листопад 2022р. Сума аліментів яка підлягає стягненню - 44 259 грн. 64 коп.; сплачено боржником/стягнуто виконавцем - 25 100 грн. 00 коп.; заборгованість на 30 число поточного місяця - 19 159 грн. 64 коп.; сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження - 78 631 грн. 89 коп. У відповіді № 85993/20-11-35/4 від 18.09.2023р. відповідачці повідомлено про неможливість надання розрахунку заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому провадженні № 634056874 станом на 15.09.2023р., за увесь період, у зв`язку з відсутністю інформації про доходи боржника.

Встановив вказані обставини суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20.11.1959р. (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959р.), дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцип 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995р.), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014р. у справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст. 183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі).

У постанові Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі № 760/9783/18-ц зазначено, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Водночас, у цій же постанові Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідно до рішення суду першої інстанції розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, та відсутність у останнього постійного та стабільного заробітку, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу, та суперечитиме її інтересам.

Подібні за змістом висновки зроблені Верховним Судом також у постанові від 16.09.2020р. у справі № 565/2071/19, на яку посилається позивач у своєму позові. Так Верховний Суд зазначив, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Водночас, вирішуючи спір, Верховний Суд у цій же постанові зазначив, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Та, що суди, у порушення зазначених вище вимог закону, не врахували те, що належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки судами було встановлено збільшення доходів останнього. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Отже з аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Згідно приписів ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, ст. ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів.

Відповідно до ч. ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В матеріалах справи відсутні жодні докази того, що після присудження судовим рішенням аліментів на утримання сина ОСОБА_11 майновий стан позивача погіршився, у тому числі, у зв`язку з народженням доньок ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , від інших шлюбів позивача. В матеріалах справи немає доказів відсутності у нього доходів та у його теперішньої дружини ОСОБА_3 , та ухилення батька неповнолітньої доньки теперішньої дружини позивача - ОСОБА_9 від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню доньки. Натомість наявні докази про стабільне зростання рівня доходу позивача протягом 2022-2023 років.

Таким чином зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення прав дитини від першого шлюбу та суперечитиме її інтересам. Батьки не можуть компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Вказівка про народження двох дітей, та утримання доньки теперішньої дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , у якої є батько, не є достатньою правовою підставою для застосування положень ст. 192 СК України, з огляду на відсутність доказів існування самого факту погіршення у зв`язку з цим майнового стану платника аліментів.

Також слід зазначити, що зміст позовних вимог викладених позивачем у позовній заяві не відповідає обставинам справи. Так позивач просить зменшити розмір аліментів, присуджений з нього на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 31.07.2020р. Однак з матеріалів справи вбачається, що вказаного рішення не існує, а натомість існує рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 06.04.2009р. у справі № 2-47/2009, яким з позивача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В сукупності вищевикладеного слідує, що позов в цілому є безпідставним та необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

На підставі вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 073 грн. 60 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. покладаються на позивача ОСОБА_2 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 22 березня 2024 року.

Суддя Ф.Г. Сокол