КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/3925/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», подану представником Плясуном Олександром Івановичем, на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, який мотивувало тим, що ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено п. 5, яким визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Так, 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем). Повідомленням було визначено, що фізична особа, що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. А також визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Позивач вказував, що оскільки після розміщення повідомлення та Договору у вищевказаній газеті, на його адресу жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору від відповідачів не надходило, то відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вважаються такими, що отримують послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору.

Відповідно до вказаного договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води, а відповідачі в свою чергу зобов`язуються своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Розрахунковим періодом є календарний місяць та застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Однак, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в порушення умов Договору та вимог, що передбачені нормативними актами, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2023 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконали належним чином, внаслідок чого у них утворилась заборгованість у розмірі 52 856,78 грн.

Крім того, позивач вказує, що у відповідачів по справі наявна також заборгованість зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 55,44 грн, а також заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування у розмірі 713,02 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості становить 53 625,24 грн.

Також зазначено, що у зв`язку із простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг відповідачі зобов`язані сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 3% річних у розмірі 4 229,67 грн та інфляційні втрати у розмірі 21 546,49 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» частково задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість у розмірі 53 625,24 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 812,50 грн, а також витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 23,63 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині незадоволених вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, представник ПрАТ «АК «Київводоканал» - Плясун О.І. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що у зв`язку із простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг відповідачі зобов`язані сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» три відсотки річних у розмірі 4 229,67 грн та інфляційні втрати у розмірі 21 546,49 грн.

Апелянт наголошує, що розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат було здійснено окремо по кожному місяцю, як то передбачено нормами чинного законодавства, а також вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Крім того, апелянт звертає увагу, що розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат було здійснено з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року, відповідно до якої з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.

Вказано, що позивачем з лютого 2022 року інфляційні втрати та три відсотки річних не нараховувались.

Враховуючи вищевикладене, представник ПрАТ «АК «Київводоканал» - Плясун О.І. просить скасувати заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» задовольнити повністю. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (а.с.10).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідно до довідки директора ПрАТ «АК «Київводоканал» від 02 травня 2023 року у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2023 року наявна заборгованість перед ПрАТ «АК «Київводоканал» за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 53 625,24 грн (а.с.17).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з січня 2017 року по березень 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 числиться заборгованість за надані послуги у розмірі 52 856,78 грн, , а також інфляційні втрати - 21 546,49 грн, три відсотки річних - 4 229,67 грн (а.с.18-19).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20-21).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПрАТ «АК «Київводоканал» щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, мотивував своє рішення тим, що розрахунок позивача суд вважав неналежним розрахунком сум інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки такий не відповідає нормам цивільного законодавства, оскільки представником позивача додано таблицю розрахунку боргу, інфляційних втрат і трьох відсотків річних за 2017-2023 роки по кв. АДРЕСА_2 , у якій фактично наведено розрахунок за період з січня 2017 року до березня 2023 року, при чому, обрахунок інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних здійснено на загальну суму заборгованості за 2017-2023 роки, а не помісячно за кожен місяць прострочки, як того вимагає закон. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних слід відмовити.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

З указаного вбачається, що співвласники є солідарними боржниками.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Положення статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роз`яснює, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20-21).

Апеляційний суд переглядає оскаржуване судове рішення лише в частині заявлених позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

З указаного вбачається, що співвласники є солідарними боржниками.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.1 ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Тобто співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Аналогічний за змістом правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі реалізував своє право на пред`явлення позову до відповідачів про стягнення заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних втрат як до власників квартири.

Перевіривши наданий розрахунок заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з січня 2017 року по березень 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат було здійснено на загальну суму заборгованості, а не помісячно, як то вимагає закон.

Крім того, позивачем при здійсненні вказаного розрахунку було також враховано положення постанови Кабінету Міністрів України №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року, відповідно до якої з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.

Так, із надано розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем не здійснювались нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат починаючи з лютого 2022 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 21 546,49 грн, а також трьох відсотків річних - 4 229,67 грн.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу позовної заяви ПрАТ «АК «Київводоканал» сплатив судовий збір у розмірі 2 684 грн, а суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 812,50 грн, а також враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду рішення суду позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат також підлягають до задоволення, то апеляційний суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 871,50 грн, а також судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 026 грн, що разом становить 4 897,50 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії АДРЕСА_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (, 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А) три відсотки річних у розмірі 4 229,67 грн (чотири тисячі двісті двадцять дев`ять гривень шістдесят сім копійок) та інфляційні втрати у розмірі 21 546,49 грн (двадцять одна тисяча п`ятсот сорок шість гривень сорок дев`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт СО731641; АДРЕСА_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (, 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1632,50 грн. з кожного відповідача.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв