ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 712/10065/23
Провадження № 22-ц/821/695/24
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Давигора Світлана Анатоліївна

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Давигори Світлани Анатоліївни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 лютого 2024 року (ухваленого під головуванням судді Токової С.Є. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 19 лютого 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

18 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що на підставі рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 03.03.2016 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання спільної дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Проте, після розірвання шлюбу з відповідачкою, зазначає ОСОБА_1 , він уклав шлюб з ОСОБА_4 та у шлюбі у них народилась спільна дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Син має проблеми зі здоров`ям та потребує постійного лікування, в тому числі і хірургічного втручання, що призводить до суттєвих фінансових витрат.

Також позивач вказує, що на його утриманні перебувають батьки-пенсіонери.

Він є військовослужбовцем та проходить службу в лавах Збройних сил України і несе фінансові витрати на забезпечення.

Стверджує, що у зв`язку із вказаними обставинами на даний час його матеріальне становище погіршилося та він неспроможний сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив зменшити розмір аліментів, які визначені судовим рішенням, та стягнути з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2016 року до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання законної сили рішенням суду, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що зібрані у справі докази вказують на те, що після ухвалення 03 березня 2016 року судового рішення про стягнення аліментів на дочку ОСОБА_7 , сімейний стан та матеріальне становище позивача змінилося у зв`язку з народженням у другому шлюбі сина ОСОБА_5 , що на підставі положень статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 7 березня 2023 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Давигора С.А., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, постановленим при неправильному застосуванні норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, просила скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 лютого 2024 року та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував поданих стороною відповідача доказів, які свідчать про те, що зміна сімейного стану позивача не потягла зміну його матеріального стану, внаслідок чого він неспроможний сплачувати аліменти в обумовленому рішенням суду від 03.03.2016 року розмірі на утримання доньки.

Також вказує, що суд першої інстанції, застосувавши висновки Верховного Суду України від 05.02.2014 року та норми Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року не врахував, що з 15.12.2017 року суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц зроблено висновок про те, що сама по собі зміна сімейного стану народження другої дитини в іншому шлюбі, без належних та достатніх доказів погіршення майнового стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Місцевий суд, зменшуючи розмір стягуваних аліментів до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, не провів належної оцінки матеріального стану позивача та інтересів дитини ОСОБА_7 , внаслідок чого фактично компенсував утримання доньки за рахунок іншої дитини, що на переконання скаржника, є неприпустимим.

Також особа, що подала апеляційну скаргу, не погоджується з розміром стягнутих витрат на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу

29 березня 2024 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній, вважаючи рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 лютого 2024 року законним, обгрунтованим, таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи

З наявних у справі матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2012 року , який розірвано рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 03 березня 2016 року.

Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 03 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 січня 2016 року та до повноліття дитини (справа № 712/797/16-ц).

09 вересня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб , від якого ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася дитина - син ОСОБА_5 , (а. с. 8,9 ).

Відповідач ОСОБА_6 25.04.2020 року уклала шлюб з ОСОБА_9 та змінила своє прізвище на ОСОБА_10 ( а.с.40).

Згідно даних, зазначених у позовній заяві, ОСОБА_1 проходить службу у Збройних Силах України.

Відповідач ОСОБА_2 з 13.07.2022 року є інвалідом ІІІ групи загального захворювання ( а.с.41)

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Давигори С.А. підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (частина друга статті 184 СК України).

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на зміну сімейного стану у зв`язку з укладенням 09 вересня 2017 року шлюбу з ОСОБА_11 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася дитина - син ОСОБА_5 , просив про зменшення розміру аліментів на утримання дитини доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 192 СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції, у порушення вищевказаних вимог закону, не звернув уваги на те, що народження ще однієї чи кількох дітей не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.Факт народження ще дитини чи кількох дітей в іншому шлюбі сам по собі не свідчить про погіршення матеріального стану ОСОБА_1 .

В такому випадку, платник аліментів має довести, що його матеріальний стан значно погіршився.

Проте, районний суд не врахував те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

До таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 16.09.2020 року справа №565/2071/19 та в подальшому, судова практика з даного питання є сталою.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що на його утриманні перебувають його батьки: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки таких доказів на адресу суду надано не було.

Встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дітям, районний суд належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), не провівши належну оцінку матеріального стану позивача, а також інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до пп. 1, 3-4 ч.1 та абз.2 ч.2 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Врахувавши вказані обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому останнє підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на отримання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції надано: копії договору про надання правової допомоги від 17.11.2023 року, акт виконаних робіт ( наданих послуг) № 1 від 17.11.2023 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 26 січня 2024 року та два фіскальні чеки про внесення коштів за надану правничу допомогу.

Згідно вказаних доказів, витрати відповідача на правову допомогу становлять 8500, 00 грн.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Надаючи оцінку доказам у справі, суд апеляційної інстанції враховує позицію Великої Палати ВС висловлену у справі № 904/4507/18, де зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VІ).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VІ врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно - виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. ВП ВС наголосила, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначити розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат ЄСПЛ керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини».

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Колегія суддів приходить до переконання, що стягнення суми коштів у заявленому представником відповідача ОСОБА_2 розмірі за надану правничу допомогу в суді першої інстанції є доведеним та обґрунтованим, враховуючи складність справи, час, затрачений на надання допомоги та підготовку процесуальних документів, а тому підлягає задоволенню.

Також в апеляційній скарзі представником ОСОБА_2 адвокатом Давигорою С.А. заявлено клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000,00 грн. На підтвердження понесених витрат надано копію Додаткової угоди від 06 березня 2024 року до Договору про надання правової допомоги б/н від 17.11.2023 року, копію Акту виконаних робіт (наданих послуг) №3 від 06 березня 2024 року, копію фіскального чека про оплату витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

На переконання колегії суддів, враховуючи критерій реальності наданих доказів та обсяг виконаних робіт адвокатом на представництво інтересів скаржника, а також задоволення апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити витрати на правничу допомогу на суму 3000,00 грн.

Що стосується відшкодування витрат зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції, то такі витрати у розмірі 1610,40 грн. належить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 141, 368,374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Давигори Світлани Анатоліївни задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на правову допомогу, понесені в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 11 500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 1610,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 25 квітня 2024 року/