Справа №:755/348/24
Провадження №: 4-с/755/8/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" березня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , орган державної виконавчої служби: Дніпровський відділ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність щодо не зняття арешту та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із вказаною скаргою та просить суд визнати неправомірною бездіяльність Дніпровського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про накладання арешту на майно боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-198/1 виданого 12.12.2008 року Дніпровським районним судом м. Києва; зобов`язати Дніпровський ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про накладання арешту на майно боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-198/1, виданого 12.12.2008 року Дніпровським районним судом м. Києва, реєстраційний номер обтяження № 8490987 та виключити відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо арешту нерухомого майна (квартира АДРЕСА_1 ).

Вимоги скарги мотивовані тим, що на примусовому виконанні у Дніпровському ВДВС перебувало виконавчі провадження № НОМЕР_2. В ході проведення виконавчих дій винесено постанову про накладання арешту на майно. Постановою приватного виконавця від 25 листопада 2013 р. повернуто виконавчий документ стягувачу відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки питання про скасування арешту з майна не вирішено, заявник вимушений звернутися до суду.

Скаржник в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Орган державної виконавчої служби в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Стягувач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до ч.2 ст. 450 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності не з`явившихся сторін.

Суд, дослідивши матеріали скарги, оцінивши надані докази, приходить до таких висновків.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановленні такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що Дніпровським районним судом м.Києва видано виконавчий лист №2-198/1 від 12.12.2008 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 23 943,00 грн.

З листа ЦМУ МЮ Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 03.11.2023 року № 105986 вбачається, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-198/1 від 12.12.2008 року, виданого Дніпровським районним судом м.Києва про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 23 943,00 грн. 2.11.2013 року державним виконавцем керуючись п. 7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з тим, що боржник чи майно боржника, розшук яких здійснюється органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Зазначене виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання, передбачених п. 2 розділу ХІ Наказом № 1829/5 від 07.06.2017 виданого Міністерством юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Знищення справ та виконавчих проваджень, визначені строком зберігання виконавчих проваджень, передбачених до архіву органу державної виконавчої служби приватного виконавця становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладання адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та під час здійснення виконавчого провадження має право накласти арешт на майно боржника.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Положеннями пункту 3 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» перелічені підстави, за наявності яких виконавець самостійно знімає арешт з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Відповідно до частини 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 817/928/17, викладеного у постанові від 27 березня 2020 року, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з приписами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Тобто, не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закінченні виконавчого документа є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна боржника.

В силу частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного суд дійшов таких висновків, що державним виконавцем не було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з чим скарга ОСОБА_1 , орган державної виконавчої служби: Дніпровський відділ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції на бездіяльність державного виконавця підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355,447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 , орган державної виконавчої служби: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), яка полягає у не знятті арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про накладання арешту на майно боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-198/1, виданого 12.12.2008 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Зобов`язати Дніпровський відділ виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про накладання арешту на майно боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-198/1, виданого 12.12.2008 року Дніпровським районним судом м. Києва, реєстраційний номер обтяження № 8490987 та виключити відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо арешту нерухомого майна (квартира АДРЕСА_1 )

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи:

Заявник (боржник): ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Орган бездіяльність, якого оскаржується: Дніпровський відділ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Сверстюка Євгена, 15

Суддя Н. О. Яровенко