печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання

справа № 757/38823/23-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Позика»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Позика» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Бізнес-Позика» про визнання кредитного договору недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 червня 2023 року між позивачем та ТОВ «Бізнес-Позика» укладено кредитний договір № 468534-КС-001, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в розмірі 4 000 грн. Позивач зазначає, що він є особою з психічними відхиленнями та неодноразово проходив лікування. Таким чином, просить визнати кредитний договір недійсним, оскільки на час укладання договору його психічний стан погіршився, почав зловживати алкоголем та не розумів наслідків своїх дій в момент укладання договору.

Ухвалою суду від 4 вересня 2023 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням сторін на 5 жовтня 2023 року (а.с. 43).

Повідомленням суду від 5 вересня 2023 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 44).

18 вересня 2023 року від представника відповідача Бруско О.В. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 47-76), відповідно до якого відповідач виконав свої зобов`язання за договором та перерахував грошові кошти на рахунок позивача, вказаний в особистому кабінеті. Наведенні у позовній заяві та медичних документах підстави належним чином не доводять той факт, що саме в момент укладання договору позивач не усвідомлював зазначення своїх дій та/або не міг ними керувати, адже: жодний із медичних документів не відтворює стан позивача саме на дату укладення договору; в медичних документах неодноразово зазначається, що позивач є дієздатною особою, що в розумінні норм статей 25, 30, 34, 36, 40 ЦК України, є підставою для того, щоб вважати позивача на момент укладання договору особою, яка має повну право- та дієздатність та, відповідно, має право укладати будь-які правочини та вчиняти інші дії, спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків. Тому є усі підстави вважати, що в момент укладення договору волевиявлення позивача на його укладення було вільним та відповідало його внутрішній волі, також позивачем будь-якими належними та допустимими доказами не було доведено, що в момент укладання договору позивач не усвідомлював зазначення своїх дій та не міг керуватися ними.

15 листопада 2023 року від позивача надійшли письмові пояснення (а.с 85-88), відповідно до яких в момент підписання договору, він перебував у стані тимчасової недієздатності, отже не проявив волевиявлення при підписанні договору.

До судового засідання учасники справи не з`явились.

Представник відповідача Бруско О.В. надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, зазначених у відзиві.

Тому, суд розгляну справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 23 червня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес-Позика» укладено кредитний договір № 468534-КС-001, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 4 000 грн., строком на 24 тижні - до 8 грудня 2023 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом в розмірі: стандартна процентна ставка - 2, 00000000% в день (фіксована) та знижена процентна ставка 1, 15707080% в день (фіксована ставка), зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 600 грн. (а.с. 50-54).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Стаття 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» вказує, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо Сторони електронного договору мали змогу ознайомитись з ним, не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно із ст. 5. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, та встановлюють для них систему (способи) захисту.

Якщо автором створюються ідентичний за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом.

Позивач, звертаючись до суду із вимогами про визнання кредитного договору недійсним, свої вимоги обґрунтовує тим, що на час укладання договору психічний стан позивача погіршився та останній не розумів наслідків своїх дій в момент укладання договору.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні статті 225 ЦК України. Частинами першої, другої цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Для визначення тимчасового стану особи, при якому він внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення ним правочину, необхідно обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи.

У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16- ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15 зазначається, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд погоджується з доводами відповідача, що позивачем належними та допустимими доказами не було доведено, що в момент укладання договору позивач не усвідомлював зазначення своїх дій та не міг керуватися ними.

З матеріалів справи встановлено, що позивач вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від ТОВ «Бізнес-Позика», тобто самостійно для себе визначив необхідний для нього обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявив намір вступити з відповідачем в договірні відносини на умовах визначених Правилами.

Проте, при вирішенні спорів щодо недійсності договору з посиланням на статтю 225 ЦК України, суд має врахувати, що сторона, яка звернулася з такою вимогою до суду з підстави вчинення правочину дієздатною фізичною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. При цьому позивачем надано довідку від 14.09.2022 року про проходження лікування в КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» в періоди з 22.08.2022 року по 12.09.2022 року (а.с. 23), тобто до вчинення оскаржуваного правочину.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. 203, 204, 215-217, 626, 627, 628 ЦК України, ст. 5-7 Закону України «Про електронній документи та електронний документообіг», ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 280, 281 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Позика» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес-П озика»: 01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26, оф. 411, .

Суддя О.В. Батрин