УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.,

секретар судового засідання - Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мазуренко І.О. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

встановив:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Суд встановив, що у провадженні іншого суду перебуває справа про розірвання шлюбу між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме 07 червня 2023 року ОСОБА_3 ініційовано процедуру розірвання шлюбу з ОСОБА_4 шляхом подання заяви №23FL001988 до Верховного суду Каліфорнії, округ Санта-Клара, США.

09 лютого 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мазуренко І.О. подав заяву про відшкодування судових витрат та просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 951,60 грн. витрат на апостилювання документів, 5546,26 грн. витрат на пересилання документів на територію України, 8800,00 грн. витрат на послуги перекладу, а всього 24797,86 грн. витрат пов`язаних з розглядом справи.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду послався на ч. 5 ст. 142 ЦПК України за правилами якої у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Повідомив, що між адвокатом Мазуренком І.О. та ОСОБА_1 18 вересня 2023 року укладено договір про надання правничої допомоги №18/09-1, а 25 вересня 2023 року укладено Додаткову угоду до даного договору, якою обумовлено гонорар адвоката у розмірі 9500,00 грн.

Відповідно до Акту прийняття-передачі наданих послуг від 05 лютого 2024 року, ОСОБА_1 сплатила адвокату гонорар у повному обсязі.

Крім того, відповідачем понесено наступні витрати, пов`язані з розглядом справи:

на апостилювання документів на території США в розмірі 26 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05 жовтня 2023 року становить 951,60 грн.;

на пересилання документів на територію України 151,62 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09 жовтня 2023 року становить 5546,26 грн.;

на переклад документів з англійської мови на українську у розмірі 8800,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просив вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про розгляд заяви повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву про відкладення розгляду справи.

Оскільки, за правилами ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, суд вважає за можливе розглянути заяву по суті вимог, проти чого не заперечив представник відповідачки.

Дослідивши матеріали справи, заяву представника відповідача про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Питання щодо розподілу судових витрат, в разі залишення позову без розгляду, може бути вирішено судом шляхом постановлення ухвали в порядку та на підставах, передбачених ст. 142 ЦПК України з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 6 ст.142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення такої ухвали, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

З викладеного убачається, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, відповідач повинен підтвердити наявність витрат, які він поніс у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому з залишеним без розгляду, а також, довести необґрунтованість дій позивача, пов`язаних із розглядом справи.

Водночас ЦПК України не містить правових норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача.

Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які доводять зловживання процесуальними правами.

Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, відповідно до положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 26 вересня 2018 року у справі №148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі №619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі №202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу без розгляду, суд встановив, що у провадженні іншого суду перебуває справа про розірвання шлюбу між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме 07 червня 2023 року ОСОБА_3 (відповідачем) ініційовано процедуру розірвання шлюбу з ОСОБА_4 (позивачем) шляхом подання заяви №23FL001988 до Верховного суду Каліфорнії, округ Санта-Клара, США.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За правилами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Звертаючись до суду із заявою про відшкодування судових витрат в порядку ч. 5 ст. 142 ЦПК України представник відповідачки не навів обставин зловживання позивачем процесуальними правами при поданні позову та розгляді справи в суді, тобто вчинення таких необґрунтованих дій, за наявності яких у відповідачки виникло право вимоги щодо компенсації судових витрат у зв`язку з залишенням позову без розгляду.

Також, судовим розглядом не встановлено підстав для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення до суду за захистом порушеного права, а також дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним процесуальними правами та вважатися необґрунтованими, тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати пов`язані, з розглядом справи, оскільки вони направлені на захист прав за законодавством України, оскільки суб`єктом подання позову у США є відповідач.

З огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат пов`язаних, з розглядом справи, на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 81, 133, 137, 142, 260, 270, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мазуренка І.О. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Кушнір