Номер провадження: 22-ц/813/1595/24
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Богданової-Пуфф Тетяни Дмитрівни, представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (до зміни назви - Акціонерне товариство «Альфа-Банк») про визнання припиненими правовідносин та зобов`язань за кредитним і іпотечним договорами та скасування обтяжень нерухомого майна іпотекою,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2023 року позов задоволено, визнано припиненими правовідносини та зобов`язання за Кредитним договором № 30/22- 322/2012 від 29 березня 2012 року, укладеним між ПАТ «Банк Кіпру», та громадянином ОСОБА_1 право фактора за яким перейшло до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке після державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу змінило найменування на Акціонерне товариство "СЕНС БАНК", у зв`язку з повним виконанням зобов`язань за цим договором; визнано припиненою іпотеку нерухомого майна - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; та скасовано заборону відчуження вищенаведеного нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

17.04.2023 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Богданової-Пуф Т.Д. надійшла заява про ухвалення по справі додаткового рішення щодо розподілу судових витрат понесених позивачем під час розгляду цивільної справи у суді першої інстанції.

Згідно зазначеної заяви, сторона позивача просить суд стягнути на її користь з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» судові витрати у вигляді: 1) судового збору у розмірі 992,40 грн, а також 9,92 грн комісії банку за подання первісного позову; 2) судового збору у розмірі 1984,80 грн та 19,85 грн комісії банку, сплачених додатково за подання позову; 3) витрати на правничу допомогу у розмірі 200 000 грн, та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій у розмірі 5 000 грн.

Від представника відповідача АТ «СЕНС БАНК» надані письмові заперечення проти стягнення судових витрат, які відповідач вважає необґрунтованими та неспівмірними зі складністю справи, часом та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2023 року заяву про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 52 977 гривень 20 копійок, з яких сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 977,20 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн. В іншій частині стягнення судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Богданова-Пуфф Тетяна Дмитрівна та представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» подали апеляційні скарги, в яких:

- представник ОСОБА_1 адвокат Богданова-Пуфф Тетяна Дмитрівна просить додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2023 року в частині, яка незадоволена судом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити заяву позивача у повному обсязі, стягнувши з відповідача на його користь незадоволену судом частину правової допомоги у розмірі 150 000 грн. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати понесені в Одеському апеляційному суді;

- представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» просив додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2023 року скасувати у повному обсязі та відмовити позивачу у задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

У частині першій статті 130 ЦПК України зазначено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Аналіз частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси (Постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі № 201/9898/19).

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 сформульовано висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то потрібно припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому потрібно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 12.03.2024 року на 14-30 г. представник відповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» (до зміни назви - Акціонерне товариство «Альфа-Банк») адвокат Байрамов О.В. в судове засідання не з`явився, про причини не явки не повідомив, заяв про відкладення судового засідання не подавав.

Також від адвоката Байрамова О.В. до Одеського апеляційного суду не надходило повідомлення в порядку ч. 4 ст. 64 ЦПК України про припинення ним представництва інтересів Акціонерного товариства «Сенс Банк» (до зміни назви - Акціонерне товариство «Альфа-Банк») у справі, яка переглядається в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судового збору та витрат на правову допомогу частково, стягуючи з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 52 977 гривень 20 копійок, з яких сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 977,20 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн, відмовляючи у стягненні решти заявленого розміру витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом цієї справи, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, у тому числі з урахуванням участі в судових засіданнях у межах дії договору, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правову допомогу), розмір витрат у 50 000 грн, є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору.

З матеріалів цивільної справи № 947/20159/22 вбачається, що до Київського районного суду 06.09.2022 року звернувся ОСОБА_1 з позовом до АТ « Альфа-Банк» про припинення дії Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є. за реєстровим номером № 285, укладений для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 30/22-32/2012 від 29.03.2012 року (т.1 а/с 1-7).

За змістом позовної заяви попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 50 000 грн.

Ухвалою суду від 08.09.2022 року позовна заява була залишена без руху, у зв`язку із відсутністю доказів сплати позивачем судового збору (т. 1 а/с 9).

Згідно повідомлення № 3140 від 13.09.2022 року адвокат Богданова-Пуф Т.Д. отримала доступ до електронних матеріалів справи за допомогою Електронного кабінету користувача ЄСІТС в якості представника позивача ОСОБА_1 (т. 1 а/с 11).

22.09.2022 року від представника позивача адвоката Богданової-Пуф Т.Д. подана заява про усунення недоліків позовної заяви із наданням копії квитанції № 9282-0541-7828-5125 АТ КБ Приватбанк від 21.09.2022 року про сплату ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн по справі № 947/20159/22 (т. 1 а/с 19). Згідно зазначеної квитанції комісія за послуги банку склала 9.92 грн.

Ухвалою суду від 27.09.2022 року по цивільної справі №947/20159/22 відкрито провадження (т. 1 а/с 64).

31.10.2022 року від представника позивача адвоката Богданової-Пуф Т.Д. подана заява про зміну предмету позову (т. 1 а/с 69-87), за змістом якої позивач збільшив позовні вимоги та просив суд:

- визнати припиненими правовідносини та зобов`язання за кредитним договором № 30/22-322/2012 від 29 березня 2012 року, укладеним між ПАТ «Банк Кіпру» та громадянином ОСОБА_1 , право фактора за яким перейшло до Акціонерного товариства «Альфа- Банк», у зв`язку повним виконанням зобов`язань за цим договором;

- визнати припиненою іпотеку нерухомого майна - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 кв. м, житловою площею 41,5 кв. м (актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна за РПВН: 28167250), яка встановлена Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є за реєстровим № 285 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 30/22-322/2012 від 29 березня 2012 року, право іпотекодержателя за яким перейшло до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у зв`язку з припиненням основного зобов`язання;

- скасувати заборону відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на праві власності, а саме нерухомого майна-двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 кв. м, житловою площею - 41,5 кв. м, яка виникла на підставі Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є за реєстровим № 285 для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 30/22-322/2012 від 29 березня 2012 року, право іпотекодержателя за яким перейшло до Акціонерного товариства «Альфа-Банк із виключенням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - запису про іпотеку № 6684809 (спеціальний розділ), додаткові відомості: дата, час державної реєстрації - 29.03.2012 09:53:04.

В заяві про зміну предмету позову нового (уточненого) розміру попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи - не зазначено.

Одночасно із поданням заяви про зміну предмету позову, до суду подана квитанція № 9286-0314-6914-1253 видана АТ КБ Приватбанк про сплату ОСОБА_1 судового збору по цивільної справі № 947/20159/22 в сумі 1984,80 грн, з комісією банку у розмірі 19.85 грн (т. 1 а/с 68).

03.02.2023 року від представника позивача адвоката Богданової-Пуф Т.Д. подана заява про зміну предмету позову (т. 1 а/с 163-227), за змістом якої позивач уточнив позовні вимоги та просив суд, задовольняючи позовні вимоги від 31.10.2022 року, зазначити що позов заявлено до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (), яке після державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу (30.11.2022 16:44:54, 177055612) змінило найменування на Акціонерне товариство "СЕНС БАНК" (АТ "СЕНС БАНК", ).

Також 03.02.2023 року адвокатом Богдановою-Пуф Т.Д. до суду подана заява, в порядку інформування про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, за змістом якої суд повідомлено, що ОСОБА_1 буде подано заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат, в тому числі витрат, пов`язаних із розглядом справи - на професійну правничу допомогу із поданням відповідних доказів, без зазначення орієнтованої суми та без додатків (т. 1 а/с 160-162).

Позовні вимоги, які заявлені у первісному позові, а також у заяві про зміну предмету позову, що у подальшому були підтримані у судовому засіданні позивачем та його представником, обґрунтовані тим, що рішенням суду від 26.12.2017 року у справі № 520/8308/15ц, було задоволено позов кредитора ПАТ «Альфа-Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 , як боржника по кредитному договору № 30/22-322/2012, заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 141 195,98 грн, яке позивачем виконано у повному обсязі, що у відповідності до вимог законодавства та усталеної судової практики Верховного суду свідчить про припинення як основного зобов`язання за кредитним договором так і припинення зобов`язання по іпотечному договору яким забезпечені зобов`язання по кредитному договору.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважаючи що наявність в іншої цивільної справі № 947/27157/22 вимог Банку до Позивача про стягнення грошової компенсації, згідно зі ст. 625 ЦК України, у розмірі 52 353,08 грн, у зв`язку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання по кредитному договору, є підставою для визнання неповним виконанням кредитного зобов`язання боржником та відсутністю підстав для припинення основного зобов`язання та зобов`язання яким воно забезпечене.

Рішенням суду від 13.04.2023 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та визнано припиненими правовідносини та зобов`язання за Кредитним договором № 30/22-322/2012 від 29 березня 2012 року, укладеним між ПАТ «Банк Кіпру», (ЄДРПУ: 19358784), та громадянином ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право фактора за яким перейшло до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (), яке після державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу (30.11.2022 16:44:54, 177055612) змінило найменування на Акціонерне товариство "СЕНС БАНК" (АТ "СЕНС БАНК", ), у зв`язку повним виконанням зобов`язань за цим договором; визнано припиненою іпотеку нерухомого майна - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 кв. м, житловою площею 41,5 кв. м (актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна за РПВН: 28167250), яка встановлена Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є за реєстровим № 285 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 30/22-322/2012 від 29 березня 2012 року, право іпотекодержателя за яким перейшло до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (), яке після державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу (30.11.2022 16:44:54, 177055612) змінило найменування на Акціонерне товариство "СЕНС БАНК" (АТ "СЕНС БАНК", ), у зв`язку з припиненням основного зобов`язання; скасована заборона відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на праві власності, а саме нерухомого майна- двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 кв. м, житловою площею - 41,5 кв. м, яка виникла на підставі Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є за реєстровим № 285 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 30/22-322/2012 від 29 березня 2012 року, право іпотекодержателя за яким перейшло до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (), яке після державної реєстрації змін до відома про юридичну особу (30.11.2022 16:44:54, 177055612) змінило найменування на Акціонерне товариство "СЕНС БАНК" (АТ "СЕНС БАНК", ) із виключенням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - запису про іпотеку № 6684809 (спеціальний розділ), додаткові відомості: дата, час державної реєстрації - 29.03.2012 09:53:04.

Колегія суддів виходить з наступного.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні запереченій проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогув суді першої інстанції стороною позивача надано:

1. Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВИ № 1229669, виданий 01 березня 2023 року;

2. Договір № 30 про надання (правничої) правової допомоги від 01.02.2022 року , укладеному між адвокатом Богдановою-Пуф Т.Д. та ОСОБА_1 про надання комплексу юридичних послуг, оплата послуг по якому здійснюється за умовами додаткових угод;

3. Додаткову угоду №8 від 13.09.2022 року до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 30 від 01.02.2022 року , згідно умов якої адвокат Богданова-Пуф Т.Д. та ОСОБА_1 узгодили оплату послуг адвоката при наданні професійної правничої допомоги по цивільної справі № 947/20159/22 у фіксованому розмірі 200 000 гривень.

У даному випадку судові витрати стягнення яких вимагає сторона позивача складаються із: 1) витрат, пов`язаних із сплатою судового збору у загальному розмірі 2977,20 грн; 2) сплачених позивачем при сплаті судового збору банківської комісії у загальному розмірі 29,77 грн; 3) витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій у розмірі 5 000 грн; 4) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 200 000 грн.

Стягуючи судовий збір, суд першої інстанції врахував надані суду докази про сплату судового збору та задоволення заявленого позову у повному обсязі, а тому обґрунтовано стягнув на користь позивача зі сторони відповідача судовий збір у розмірі 2 977,20 грн.

Також суд вірно зазначив, що витрати, пов`язані із сплатою банківської комісії, не відносяться до судових витрат у розумінні ст. 133 ЦПК України, а тому є такими що не підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів понесених позивачем додаткових судових витрат на суму 5000 гривень, а також вимоги ч. 8 ст. 141 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких саме на сторону, яка заявляє відповідні вимоги, покладається тягар їх доведеності із наданням відповідних доказів, суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість зазначених вимог та обґрунтовано відмовив у їх стягненні.

Згідно вимог ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (ч. 4 ст. 141 ЦПК України).

В оскаржуваному додатковому рішенні вірно зазначено, що при розгляді даного питання суд не оцінює законність додаткових угод укладених між адвокатом та його клієнтом, згідно якої сторони узгодили певний гонорар за послуги адвоката, так як сторони договору вільні в укладенні правочинів, кожний з яких має презумпцію правомірності. Однак невтручання в умови даного договору не є забороною застосування судом відповідних критеріїв при вирішенні питання про стягнення витрат з третій особи, яка не була стороною договору. між адвокатом та його клієнтом

Суд першої інстанції мотивовано застосував відповідні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.02.2023 року ухваленої у справі № 160/19098/21, в якій зокрема зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Також цілком вірно суд з посиланням на додаткову ухвалу Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 у справі № 927/237/20, зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ці ж критерії, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

У постанові від 12.01.2023 року у справі № 908/2702/21 Верховний Суд визначив, що «з огляду на встановлені обставини та зміст постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, керувався, зокрема критеріями, як обґрунтованість, реальність, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, що повністю узгоджується з процесуальними нормами права і не свідчать про втручання у договірні відносини між адвокатом та клієнтом, ... дійшов, заснованого на правильному застосуванні Закону, висновку про часткове задоволення заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу».

Крім факту визначення у первісному позові орієнтованої суми судових витрат яку очікував понести позивач у розмірі 50 000 гривень та недоведеність обґрунтованості їх суттєвого збільшення, суд обґрунтовано прийняв до уваги і той факт, що предметом дослідження у справі було виконання позивачем як боржником по кредитним зобов`язанням своїх зобов`язань у повному обсязі, шляхом сплати суми заборгованості, визначеної рішенням суду, у загальному розмірі 141 195,98 грн, а тому дійшов справедливого і вмотивованого висновку, що визначений розмір судових витрат у вигляді оплати гонорару адвокату який значно перевищує загальну суму заборгованості не відповідає критерію розумності і пропорційності з урахуванням конкретних обставин справи.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, вважає їх правильними та обґрунтованими.

Доводи апеляційних скарг, як представника ОСОБА_1 адвоката Богданової-Пуфф Тетяни Дмитрівни, так і представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» не спростовують правильність і обґрунтованість висновків, викладених у додатковому рішенні Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2023 року, а зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, що надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює дані правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських судців до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»),

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Богданової-Пуфф Тетяни Дмитрівни, представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 26.03.2024 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова