Справа № 490/6222/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

у складі головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі судових засідань Черновій Н.А.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування коштами, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у якому позивач просить стягнути з відповідача на його користь 2 564 861, 22 коп., з яких 2 540 042, 22 коп. відсотки за користування коштами надаваними відповідно до договору цільової позики від 22 грудня 2016 року; 7213,11 грн пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання; 14 606,106 коп. інфляційних збитків.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Від позивача та представника відповідача ОСОБА_3 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір цільової позики від 22 грудня 2016 року.

Відповідно до пункту 1.1 цього Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Кредитор зобов`язується надати Позичальнику цільову позику шляхом внесення суми позики на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області №6294 в Державній казначейській службі України, код банку 820172, для оплати в якості застави відповідно до ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2016 року у справі № 490/12223/16-к, а останній зобов`язується використати таку позику за цільовим призначенням і повернути її Кредитору.

Мета використання позики Позичальником: внесення застави відповідно до ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2016 року у справі №490/12223/16-к за Позичальника (пункт 2.1 цього Договору).

Сума позики за цим Договором становить 2 400 000 грн (пункт 3.1 Договору).

Сторони погодили, що за користування грошовими коштами Позичальник зобов`язується сплатити Кредитору 5 (п`ять) відсотків щомісяця від вказаної суми, що складає 60 відсотків річних (пункт 3.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.3. Договору за домовленістю сторін виплата процентів за користування грошовими коштами здійснюється позичальником одноразово в момент повернення всієї суми позики.

Позичальник зобов`язується повернути суми отриманої позики Кредиторові у строк до 30 червня 2020 року шляхом готівкового розрахунку або безготівкового зарахування грошових коштів на користь Кредитора (пункт 5.1 Договору).

Цей договір надирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (пункт 7.1 Договору).

Додатковою угодою від 11 квітня 2018 року № 1 до цього договору встановлено, що Кредитор підписанням даної угоди підтверджує факт часткового повернення наданої Позичальникові позики у розмірі 1 900 000 грн на підставі ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2018 року у справі № 490/5668/17, провадження 1-кп/490/156/2018. Сума позики, яка підлягає поверненню за Договором цільової позики від 22 грудня 2016 року становить 500 000 грн 00 коп.

Додатковою угодою від 10 січня 2021 року № 2 від 10 січня 2021 року що Кредитор підписанням даної угоди підтверджує факт часткового повернення наданої Позичальникові позики у розмірі 500 000 грн на підставі ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2018 року у справі № 490/5668/17, провадження 1-кп/490/156/2018. Сторони домовилися про те, що Позичальник не має претензій з приводу повернення 2 400 000. Дана угода не скасовує умов Договору цільової позики від 11 грудня 2016 року та не звільняє Позичальника від обов`язку визначеного п. 3.2 цього Договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина перша статті 1048 ЦК України визначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Судом встановлено, що сторонами у договорі цільової позики від 22 грудня 2016 року визначено, що за користування коштами Позичальник сплачує відсотки у розмірі 60% річних. Строк повернення відсотків пунктом 3.3 Договору визначено як момент повернення всієї суми позики.

Зі змісту додаткової угоди від 10 січня 2021 року № 1 слідує, що сума неповернутої позики складає 500 000 грн (тоді як строк повернення суми позики вже минув після 30 червня 2020 року). Будь-яких інших доказів повернення цієї суми позики відповідачем суду не надано.

З аналізу наведеного слідує, що сума позики отриманої відповідачем відповідно до договору цільової позики від 22 грудня 2016 року відповідачем булоа повернута, однак із порушенням визначених цим договором строків.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення суми відсотків за користування сумою позики суд виходить із закріпленої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, та бере до уваги, що укладаючи договір цільової позики від 22 грудня 2016 року Сторони договору погодили, що відсотки виплачуються разом із поверненням суми позики (пункт 3.3 Договору).

Як свідчать матеріали справи сума позики у розмірі 2 400 000, 00 грн відповідачем повернута частинами 11 квітня 2018 року (1 900 000,00 грн) та 10 січня 2021 року (500 000, 00 грн).

Отже враховуючи зміст пункту 3.3. Договору, у відповідача виник обов`язком сплатити суму процентів за користування коштами, розмір яких визначено пунктом 3.2 Договору цільової позики.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що відповідач користувався сумою 2 400 000, 00 грн у період з 23 грудня 2016 року до 11 квітня 2018 року (475 днів), а сумою у розмірі 500 000 грн 00 коп. у період з 12 квітня 2018 року до 30 червня 2020 року (811 днів).

Виходячи із погодженої сторонами ставки процентів у розмірі 60 % річних за період з 23 грудня 2016 року до 11 квітня 2018 року розмір відсотків становить 1 873 875, 59 грн, за період з 12 квітня 2018 року до 30 червня 2020 року 666 166, 63 грн. Разом 2 540 042,22 грн, ця сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до чатсини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 6.4 Договору цільової позики від 22 грудня 2016 року визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним Договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу, встановленого пунктом 3.1 даного Договору, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми.

Позивачем надано розрахунок інфляційних витрат за період з 30 червня 2020 року до 22 грудня 2020 року, розмір яких становить 14 606, 16 грн. Ця сума на думку суду є обґрунтованою, тому її слід стягнути з відповідача на користь позивача.

За такого, з відповідача на користь позивач слід стягнути 7213,11 грн пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 3% річних.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення у повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідач на користь позивача слід стягнути 13 688, 40 грн судового збору, сплаченого за подачу позову до суду.

Керуючись статтями 12, 13, 79, 81, 141, 259-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 до ОСОБА_1 2 561 861 (два мільйона п`ятсот шістдесят одна тисяча вісімсот шістдесят одна) грн, з яких: 2 540 042 грн 22 коп. сума процентів за користування позикою; 7213 грн 11 коп. сума 3% річних; 14 606 грн 16 коп. інфляційних витрат.

Стягнути ОСОБА_2 до ОСОБА_1 13 688 грн 40 коп. судового збору, сплаченого за подачу позову до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.М. Шолох