"21" березня 2024 р. Справа №597/2000/23
Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Торської І.В.
за участю секретаря судового засідання Лопушняк З.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач. Відповідач з часу своєї реєстрації у даній квартирі жодного дня не проживав, оскільки у 2014 році виїхав за межі України і наразі його місце перебування позивачці невідоме. З цих підстав просить позов задовольнити.
Ухвалою судді від 29 листопада 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду.
Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки надав до суду заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності та відсутності позивачки, просить позов задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив.
Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Заліщицького районного суду Тернопільської області, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав.
Суд вважає, що відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин, а тому, керуючись положеннями ст.280 ЦПК України справу слід розглянути за відсутності відповідача з постановленням заочного рішення.
Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:
Позивачка ОСОБА_1 , відповідно до договору купівліпродажу від 10.10.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Ткачук В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №539 є власницею квартири АДРЕСА_2 .
Вказане вище також підтверджується витягом з ДРРП №349835795 від 10.10.2023 року.
У квартирі, яка є власністю позивачки, зареєстрований з 08.08.2014 року син попередньої власниці квартири - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
Факт реєстрації відповідача у належній позивачці ОСОБА_1 квартирі стверджується довідкою №16.10-2023 виданою 16 жовтня 2023 року виконавчим комітетом Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області.
Актом про не проживання за місцем реєстрації від 30.10.2023 року, складеним депутатом Заліщицької міської ради Амбриком Т.І. на підставі свідчень сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , стверджується, що відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2014 року.
Також у своїх поясненнях сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказали, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 з 2014 року не проживає.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2014 року не проживає у спірному будинковолодінні без поважних причин, не вживає заходів для свого повернення, йому не вчинялися будь-які перешкоди у користуванні майном, домовленості між ним та позивачем щодо користування майном відсутні.
Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною 1 статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Нормами ч.1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Згідно абз. 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Судом встановлено, що відповідач не бере участі у оплаті за послуги електропостачання та газопостачання, однак його реєстрація у належній позивачці квартирі створює їй незручності у оплаті таких послуг. Крім цього, відповідач будучи зареєстрованим у зазначеній квартирі порушує права позивачки, як власниці нерухомості, чинить незручності у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю.
При цьому судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірному житлі.
Абзацом 3 п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання.
Тому, враховуючи те, що судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , однак більше одного року за вказаною адресою не проживає, останнім не доведено поважності на обґрунтування власної відсутності в житлі, тому позов є підставним та підлягає до задоволення.
Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.
На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Рішення суду може бути переглянуто за заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу, яка подається апеляційному суду Тернопільської області через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, а відповідачем протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне найменування сторін:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Повний текст судового рішення складено 26.03.2024 року.
Суддя Ірина ТОРСЬКА