Постанова

Іменем України

13 березня 2024 року

м. Київ

справа № 199/10008/21

провадження № 61-17999св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Гайдамащуком Олександром Володимировичем, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2022 року в складі судді Богун О. О., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року в складі колегії суддів:Максюти Ж. І., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю.

Історія справи

Короткий зміст позову

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із позовом АТ КБ «ПриватБанк» (далі - банк), третя особа - ТОВ «ФК «Фінілон», про стягнення трьох відсотків річних та пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») було укладено 19 депозитних договорів, які є предметом його позову.

На підтвердження факту укладення позивачем 19-ти банківських договорів та підтвердження факту внесення ним відповідних коштів по кожному з цих договорів ОСОБА_1 надав суду електронну банківську виписку по усім його банківським договорам у формі витягу з електронного додатка до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», який 29 травня 2020 року було засвідчено мокрою печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В. В. Зазначена банківська виписка містить усю необхідну інформацію по усім банківським договорам ОСОБА_1 (повні номери банківських договорів, повні номери рахунків по кожному з цих договорів, вид валюти кожного з договорів, а також розмір належних позивачу коштів по усім його договорам станом на 17 листопада 2014 року, які є предметом його позову).

При цьому позивач наголошував, що станом на 17 листопада 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» вже не втрачав та не міг втратити на території АР Крим жодної інформації про своїх вкладників, адже вже здійснював свою діяльність виключно на неокупованій території України. Але, з 17 листопада 2014 року й до цього часу відповідач так і не повернув ОСОБА_1 належних йому коштів.

Також на підтвердження факту укладення ОСОБА_1 усіх його банківських договорів та внесення ним відповідних коштів за цими договорами Національний банк України надав суду електронну банківську виписку по усіх 26-ти банківським договорам ОСОБА_1 у формі витягу зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625), який засвідчено 25 лютого 2020 року уповноваженою особою - Начальником управління правового забезпечення діяльності Національного банку України В. Жуковським. Зазначена електронна виписка, зокрема, містить усю інформацію, зокрема, і по 19-ти банківським договорам ОСОБА_1 , які є предметом цієї справи: повні номери банківських договорів; дати укладення та дати завершення дії чергових автоматичних пролонгацій зазначених договорів станом на 01 квітня 2014 року; вид валюти кожного з договорів; розмір процентних ставок по кожному з договорів; розмір належних позивачу коштів по кожному з договорів у національній валюті; розмір процентів за повний місяць дії банківських договорів станом на березень 2014 року у національній валюті, а також загальний розмір належних позивачу коштів по кожному з його договорів станом на 01 квітня 2014 року в еквіваленті у національній валюті.

ОСОБА_1 просив:

стягнути з банку на його користь 3% річних за період з 15 травня 2020 року по день ухвалення рішення суду та пеню за період з 12 грудня 2019 року по день ухвалення рішення суду за депозитними договорами:

№ SAMDN5523 від 12 листопада 2013 року;

№ SAMDN5641 від 12 листопада 2013 року;

№ SAMDNWFD500 від 17 грудня 2013 року;

№ SAMDN2783 від 17 грудня 2013 року;

№ SAMDNWFD100 від 17 грудня 2013 року;

№ SAMDN4069 від 16 грудня 2013 року;

№ SAMDNWFD600 від 18 грудня 2013 року;

№ SAMDN5471 від 12 листопада 2013 року;

№ SAMDN5581 від 12 листопада 2013 року;

№ SAMDN5766 від 31 квітня 2014 року;

№ SAMDNWFD800 від 12 лютого 2014 року;

№ SAMDN2338 від 13 березня 2014 року;

№ SAMDN1358 від 03 лютого 2014 року;

№ SAMDN8771 від 30 січня 2014 року;

№ SAMDN1250 від 05 лютого 2014 року;

№ SAMDN8292 від 28 січня 2014 року;

№ SAMDN9086 від 19 вересня 2013 року;

№ SAMDN8668 від 27 лютого 2014 року;

№ SAMDN3553 від 04 лютого 2014 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2022 року позов ОСОБА_1 , задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN3553 від 04 лютого 2014 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 3 040,24 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 480 456,7 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN5641 від 12 листопада 2013 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 1 253,55 Євро;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 223 768, 78 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDNWFD500 від 17 грудня 2013 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 3 868,51 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 611 451,07 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN2783 від 17 грудня 2013 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 925,71 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 146 320,2 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDNWFD100 від 17 грудня 2013 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 3 235,13 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 511 340,31 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN4069:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 911,10 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 144 006,82 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDNWFD600 від 18 грудня 2013 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 1 944,00 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 307 266,28 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN5471 від 12 листопада 2013 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 2 679,70 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 423 549,36 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN5581 від 12 листопада 2013 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 1 080,03 Євро;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 186 149,14 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN5766 від 31 квітня 2014 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 881,86 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 139 280,02 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDNWFD800 від 12 лютого 2014 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 1 354,47 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 213 920,75 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN2338 від 13 березня 2014 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 438,50 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 69 255,23 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN1358 від 03 лютого 2014 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 881,86 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 139 280,02 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN8771 від 30 січня 2014 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 881,86 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 139 280,02 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN1250 від 05 лютого 2014 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 730,83 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 115 395,64 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN8292 від 28 січня 2014 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 886,74 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 140 049 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN9086 від 19 вересня 2013 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 920,84 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 145 436,27 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN8668 від 27 лютого 2014 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 414,14 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 65 407,09 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN3553 від 04 лютого 2014 року:

- 3% (підстава-частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 872,12 доларів США;

- пеню (підстава-частина п`ята статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті та у межах позовної давності за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року 137 740,88 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з банку на користь держави судовий збір у розмірі 12 405 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Верховний Суд сформував усталену судову практику стосовно юридичної сили банківських виписок (у електронній чи паперовій формі), яка є незмінною до цього часу та полягає у наступному: «…надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору». Про це зазначає Верховний Суд у кожній з наступних постанов: постанові від 21 квітня 2021 року у аналогічній цивільній справі № 199/5331/19 (провадження № 61-16448св20); постанові від 29 квітня 2020 року по аналогічній цивільній справі № 761/34628/15-ц (провадження № 61-4828св19); Верховний Суд у постанові від 07квітня 2020 року по аналогічній цивільній справі № 316/265/17 (провадження № 61-20111св19; Верховний Суд 11 вересня 2019 року по аналогічній цивільній справі №487/6896/16-ц (провадження №61-34239св18); Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2019 року по справі № 591/678/16; Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2019 року по справі № 234/3636/16-ц; Верховний суд 11 грудня 2019 року у аналогічній цивільній справі № 757/18978/18-ц (провадження № 61-19019св19), а також ще раніше в постановах Верховного Суду України: від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-997цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19);

під час розгляду справи у суді представник АТ КБ «ПриватБанк» не заперечував, що положеннях п. 3.7.2. (п. 3.4.2.2.) публічних «Умов та правил надання банківських послуг» АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» https://privatbank.ua/terms у розділі архів договорів передбачено наступне: «За допомогою системи дистанційного обслуговування клієнт може здійснювати:.. 3. формування банківських виписок по 1.рахунках клієнта з відтворенням печатки за допомогою технічних друкувальних приладів та факсимільним підписом; 4. отримання інформації з архіву платіжних документів клієнта… Сторони визнають юридичну силу платежів (виписок), сформованих через системи дистанційного обслуговування, і їх еквівалентність платежам (виписках), які здійснюються з використанням паперових носіїв; 1.3.2.29.1. Банк має право надавати клієнтам довідки, виписки та інші документи, які не є договорами, у електронному вигляді, підписаними шляхом використання факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису (в т.ч. електронно-цифрового підпису) або іншого аналогу власноручного підпису уповноваженого представника банку. Такі електронні документи мають статус оригіналу та мають юридичну силу»;

з врахуванням вищезазначеної практики Верховного Суду та положень п. 3.7.2. (п. 3.4.2.2.) публічних «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк», які є обов`язковими для сторін банківського договору, вищезазначені банківські виписки мають юридичну силу та є належними, допустимими та достовірними доказами, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують факт укладення ОСОБА_1 усіх його 19-ти депозитних договорів та підтверджують розмір заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» перед ОСОБА_1 по кожному його договору станом на 01 квітня 2014 року та станом на 17 листопада 2014 року. Адже, обидві електронні банківські виписки були сформовані на не окупованій території України у головному офісі АТ КБ «ПриватБанк» у м. Києві головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» та у м. Києві Начальником управління правового забезпечення діяльності Національного банку України В. Журавським. Також суд враховує, що під час розгляду справи представник АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду жодних доказів, що після 01 квітня 2014 року чи після 17 листопада 2014 року й до цього часу ОСОБА_1 відповідачем було повернуто частково чи повністю його банківські вклади разом з відповідними процентами;

усі вищезазначені банківські договори до цього часу є діючими, адже у їх розірванні ОСОБА_1 19 січня 2021 року було відмовлено постановою Дніпровського апеляційного суду у цивільній справі №199/317/20 саме у зв`язку з недоведеністю ОСОБА_1 факту укладення цих договорів та залишку розміру грошових коштів по кожному з вищезазначених договорів. Під час розгляду справи №199/317/20 АТ КБ «ПриватБанк» не надавав суду електронну банківську виписку по усім договорам ОСОБА_1 у формі витягу з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», який 29 травня 2020 року було засвідчено мокрою печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом Головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В. В. Тому апеляційному суду під час розгляду вищезазначеної справи, на відміну від цієї справи, не було надано достатньо належних доказів, які б у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджували факт укладення ОСОБА_1 його 19-ти банківських договорів, які є предметом цієї справи. Тому апеляційним судом ОСОБА_1 було відмовлено у відповідній частині його вимог за 19-ти банківськими договорами саме за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до положень п. 2 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. Тому позивач мав право звернутися до суду з нетотожним позовом з новими підставами позову (новими доказами - електронною банківською випискою по усім договорам ОСОБА_1 у формі витягу з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», який 29 травня 2020 року було засвідчено мокрою печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В. В.);

09 грудня 2019 року позивач вперше звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою виплатити належні йому грошові кошти разом з нарахованими процентами за усіма його банківськими договорами, але протягом 2-х банківських днів (як це передбачено «Умовами та правилами надання банківських послуг» АТ КБ «ПриватБанк») ні відповіді, ні належних йому грошових коштів він так і не отримав. Тому саме з 12 грудня 2019 року (через 2 банківські дні після дня звернення) розпочалося порушення АТ КБ «ПриватБанк» прав ОСОБА_1 , як споживача банківських послуг. Саме тому з 12 грудня 2019 року позивач має право на стягнення 3% річних (частини другої статті 625 ЦК України) та стягнення неустойки (пені) за порушення прав споживача банківських послуг (частини п`ятої статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів»);

ні позивач, ні відповідач під час розгляду цієї справи не надали суду вірних розрахунків розміру позовних вимог (3% річних та пені). Тому, враховуючи вищезазначені обставини справи, суд сам визначив:

- розмір 3% річних за порушення грошового зобов`язання (підстава частини другої статті 625 ЦК України) за кожним договором ОСОБА_1 за період 15 травня 2020 року (включно) по 23 лютого 2022 року (включно - за день до введення воєнного стану в країні) за наступною формулою: 650 днів (прострочення виконання грошового зобов`язання) /365(днів) х 3% /100 х розмір банківського вкладу у валюті вкладу (підтверджений у електронній банківській виписці Національного банку України витяг зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625), який засвідчено 25 лютого 2020 року Начальником управління правового забезпечення діяльності Національного банку України В. Жуковським, та підтверджений у електронній банківській виписці АТ КБ «ПриватБанк» витяг з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», засвідченої 29 травня 2020 року печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В. В. );

- розмір пені за період з 12 грудня 2019 року (включно) по 23 лютого 2022 року (включно - за день до введення військового стану в країні) за наступною формулою: розмір процентів по кожному вкладу за весь час дії договору (з 01 квітня 2014 року по 09 грудня 2019 року) за процентними ставками кожного договору (розмір яких зазначено у колонках №13 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» Форма №625) х 805 днів (прострочення виконання грошового зобов`язання) х 3% /100 х офіційний курс Національного банку України на день ухвалення судом рішення;

враховуючи велику громіздкість розрахунку розміру процентів за кожним з 19-ти банківським договором за період з 01 квітня 2014 року по 09 грудня 2019 року, суд обмежується у тексті цього рішення посиланням на саму формулу розрахунку;

позивачем у розрахунку розміру позовних вимог визначено суму пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», розмір якої значно перевищує розмір поточної заборгованості за договорами. Враховуючи конкретні обставини цієї справи, з метою дотримання принципу пропорційності, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені за кожним договором ОСОБА_1 до 50% від розміру самих вкладів, зазначених у електронній банківській виписці по усім договорам ОСОБА_1 у формі витягу з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», яку 29 травня 2020 року було засвідчено печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В. В., з врахуванням офіційного курсу Національного банку України на день розгляду цієї справи. Стягнення неустойки (пені) саме у такому розмірі за даних обставин справи буде справедливим та добросовісним, а також повністю відповідатиме принципу співмірності та позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у цивільній справі № 761/26293/16-ц та Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року по цивільній справі № 761/16124/15-ц;

«Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, є нікчемним в силу положень частини першої статті 520, частини першої статті 654, частини другої статті 1059 ЦК України, адже будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними. Крім того «Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року» також є нікчемним відповідно до положень статті 228 ЦК України, адже він порушує публічний порядок та спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина та на незаконне заволодіння вкладами громадян України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ ФК «Фінілон», є належним відповідачем по даній справі - незалежно від того дійсним чи нікчемним є договір «Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку;

суд не може взяти до уваги доводи відповідача про те, що він втратив в АР Крим усю інформацію про своїх вкладників й тому об`єктивно не міг повернути їм кошти без відновлення відповідної інформації, адже відповідач, як фінансова установа, зобов`язаний був забезпечити облік всієї банківської інформації, у тому числі і проведеної філіями. 14 квітня 2020 року Верховний Суд, залишаючи без задоволення касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» по цивільній справі № 201/4722/16-ц (провадження № 61-710св20), зазначив наступне: «Доводи касаційної скарги про те, що у відповідача відсутня будь-яка інформація щодо наявності відкритих у філіях на території Автономної Республіки Крим депозитних рахунків та залишків грошових коштів на них у зв`язку із окупацією Автономної Республіки Крим, є безпідставними, оскільки договір укладений із ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому відповідач, як фінансова установа, зобов`язаний був забезпечити облік всієї банківської інформації, у тому числі і проведеної філіями.»

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року апеляційну скаргу банку залишено без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2022 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

з врахуванням вищезазначеної практики Верховного Суду та положень п. 3.7.2. (п. 3.4.2.2.) публічних «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк», які є обов`язковими для сторін банківського договору, вищезазначені банківські виписки мають юридичну силу та є належними, допустимими та достовірними доказами, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують факт укладення ОСОБА_1 усіх його 19-ти депозитних договорів та підтверджують розмір заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» перед ОСОБА_1 по кожному його договору станом на 01 квітня 2014 року та станом на 17 листопада 2014 року. Адже, обидві електронні банківські виписки були сформовані на не окупованій території України у головному офісі АТ КБ «ПриватБанк» у м. Києві головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» та у м. Києві начальником управління правового забезпечення діяльності Національного банку України В. Журавським. Також суд враховує, що під час розгляду справи представник АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду жодних доказів, що після 01 квітня 2014 року чи після 17 листопада 2014 року й до цього часу ОСОБА_1 відповідачем було повернуто частково чи повністю його банківські вклади разом з відповідними процентами;

усі вищезазначені банківські договори до цього часу є діючими, адже у їх розірванні ОСОБА_1 19 січня 2021 року було відмовлено постановою Дніпровського апеляційного суду по цивільній справі №199/317/20 саме у зв`язку з недоведеністю ОСОБА_1 факту укладення цих договорів та залишку розміру грошових коштів по кожному з вищезазначених договорів. Під час розгляду справи №199/317/20 АТ КБ «ПриватБанк» не надавав суду електронну банківську виписку по усім договорам ОСОБА_1 у формі витягу з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», який 29 травня 2020 року було засвідчено мокрою печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В. В. Тому апеляційному суду під час розгляду вищезазначеної справи, на відміну від цієї справи, не було надано достатньо належних доказів, які б у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджували факт укладення ОСОБА_1 його 19-ти банківських договорів, які є предметом цієї справи. Тому апеляційним судом ОСОБА_1 було відмовлено у відповідній частині його вимог за 19-ти банківськими договорами саме за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до положень п. 2 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. Тому позивач мав право звернутися до суду з нетотожним позовом з новими підставами позову (новими доказами - електронною банківською випискою по усім договорам ОСОБА_1 у формі витягу з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», який 29 травня 2020 року було засвідчено мокрою печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В. В.);

09 грудня 2019 року позивач вперше звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою виплатити належні йому грошові кошти разом з нарахованими процентами за усіма його банківськими договорами, але протягом 2-х банківських днів (як це передбачено «Умовами та правилами надання банківських послуг» АТ КБ «ПриватБанк») ні відповіді, ні належних йому грошових коштів він так і не отримав. Тому саме з 12 грудня 2019 року (через 2 банківські дні після дня звернення) розпочалося порушення АТ КБ «ПриватБанк» прав ОСОБА_1 , як споживача банківських послуг. Саме тому з 12 грудня 2019 року позивач має право на стягнення 3% річних (частини другої статті 625 ЦК України) та стягнення неустойки (пені) за порушення прав споживача банківських послуг (частини п`ятої статті 10 «Про захист прав споживачів»);

ні позивач, ні відповідач під час розгляду цієї справи не надали суду вірних розрахунків розміру позовних вимог (3% річних та пені). Тому враховуючи вищезазначені обставини справи суд першої інстанції сам визначив:

- розмір 3% річних за порушення грошового зобов`язання (підстава частини другої статті 625 ЦК України) за кожним договором ОСОБА_1 за період 15 травня 2020 року (включно) по 23 лютого 2022 року (включно - за день до введення воєнного стану в країні) за наступною формулою: 650 днів (прострочення виконання грошового зобов`язання) /365(днів) х 3% /100 х розмір банківського вкладу у валюті вкладу (підтверджений у електронній банківській виписці Національного банку України витяг зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625), який засвідчено 25 лютого 2020 року начальником управління правового забезпечення діяльності Національного банку України В. Жуковським, та підтверджений у електронній банківській виписці АТ КБ «ПриватБанк» витяг з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», засвідченої 29 травня 2020 року печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В. В. );

- розмір пені за період з 12 грудня 2019 року (включно) по 23 лютого 2022 року (включно - за день до введення військового стану в країні) за наступною формулою: розмір процентів по кожному вкладу за весь час дії договору (з 01 квітня 2014 року по 09 грудня 2019 року) за процентними ставками кожного договору (розмір яких зазначено у колонках № 13 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» Форма № 625) х 805 днів (прострочення виконання грошового зобов`язання) х 3% /100 х офіційний курс Національного банку України на день ухвалення судом рішення;

враховуючи велику громіздкість розрахунку розміру процентів за кожним з 19-ти банківським договором за період з 01 квітня 2014 року по 09 грудня 2019 року, суд обмежився у тексті цього рішення посиланням на саму формулу розрахунку;

позивачем у розрахунку розміру позовних вимог визначено суму пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», розмір якої значно перевищує розмір поточної заборгованості за договорами;

задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими у відповідній частині, доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, а тому судом першої інстанції вірно враховано конкретні обставини цієї справи, з метою дотримання принципу пропорційності та зменшено розмір пені за кожним договором ОСОБА_1 до 50% від розміру суми заборгованості за договорами, зазначених у електронній банківській виписці по усім договорам ОСОБА_1 у формі витягу з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», яку 29 травня 2020 року було засвідчено печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В. В., з врахуванням офіційного курсу Національного банку України на день розгляду цієї справи. Одночасно стягнення неустойки (пені) саме у такому розмірі повністю відповідає принципу співмірності та позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у цивільній справі № 761/26293/16-ц та Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року по цивільній справі № 761/16124/15-ц;

депозитні договори укладені між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») вважаються розірваними з 14 грудня 2022 року, з дня набрання чинності рішення суду, про що свідчать надані в судовому засіданні копії виконавчих листів. А тому, в даному випадку є всі підстави для застосування в даній справі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

АТ КБ «Приватбанк» 18 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Гайдамащуком О. В. , на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року, в якій просить:

скасувати оскаржені рішення у частині задоволених позовних вимог;

ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити;

виключити з мотивувальної частини оскаржених рішень посилання на нікчемність договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, який укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон»;

стягнути із позивача судовий збір за подання апеляційної та касаційних скарг.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1066, 1070 ЦК України). Сама сума коштів, розміщених на рахунках, не може бути врахована у базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20). У той же час після розірвання договорів банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання;

судами у справі № 199/317/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення сум вкладів встановлено, що позивач скористався правом на дострокове розірвання депозитних договорів, звернувшись 09 грудня 2019 року до AT КБ «ПриватБанк» з вимогою про повернення суми вкладу та процентів. Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в ухваленому рішенні від 22 травня 2020 року у справі № 199/317/20 зазначив: «установлено, що 09 грудня 2019 року позивач звернувся до AT КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання всіх депозитних договорів, які є предметом його уточненого позову, і через два банківські дні, тобто до 12 грудня 2019 року, відповідач повинен був прийняти розірвання зазначених договорів шляхом виплати йому банківських вкладів разом з процентами, суд першої інстанції виходив з того, що саме з 12 грудня 2019 року позивач має право на стягнення 3 % річних за порушення AT КБ «ПриватБанк» грошового зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України». Дніпровський апеляційний суд в постанові від 19 січня 2021 року у справі № 199/317/20 зазначає: «враховуючи, що позивач звернувся із заявою про розірвання договорів та виплати грошових сум 09 грудня 2019 року, договір вкладу №SAMDN2083 від 30 травня 2013 року є таким, що розірваний з 12 грудня 2019 року та саме з цього часу припиняється нарахування процентів за умовами договору, а у банку виник обов`язок виплатити ОСОБА_1 суму вкладу і відповідно підстави для нарахування 3% річних»;

відсутні підстави для стягнення пені, передбаченої частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період за період з 23 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року, оскільки договірні відносини між сторонами припинилися за ініціативою позивача 11 грудня 2019 року (через 2 банківські дні після дня звернення), а з моменту припинення договорів банківських вкладів на правовідносини сторін не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів»;

пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову;

неправомірним є висновки про те, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідачем позивача про заміну боржника з AT КБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки такі докази банком були надані та з урахуванням того, що закон не регламентує чіткої та однозначної форми у якій надається згода кредитора на переведення боргу, докази є належними та допустимими. Відповідачем надано докази розміщення відповідного повідомлення на сайті AT КБ «ПриватБанк» з встановленням строку для кредиторів (вкладників та власників банківських рахунків, договори з якими були укладені на території АР Крим) до 15 лютого 2015 року для подання письмових заперечень (незгоди) щодо переведення боргу (грошових коштів кредиторів) на ТОВ «ФК «Фінілон»;

договір переведення боргу не є договором про внесення змін до депозитного договору який є предметом спору. Вказані договори є окремими правочинами, вчиненими в письмовій формі, відрізняються своїм суб`єктним складом, тобто, укладені між різними особами;

у справі суди надали оцінку договору самостійно (за власною ініціативою) та без вимоги позивача і зробили помилковий висновок, що договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників Банку, є нікчемним в силу положень частини першої статті 520, частини першої статті 654, частини другої статті 1059 ПК України;

договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року був укладений сторонами (ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон») у простій письмовій формі з дотримання всіх належних та встановлених законодавством необхідних умов для укладання такого виду правочину (наявна згода щодо всіх істотних умов договору та фактично передано зобов`язання (перераховані грошові кошти кредиторів новому боржнику). Отримання згоди від кредиторів (клієнтів Кримської філії ПриватБанк), грошові кошти яких були переведені на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон», відбулося з повним дотримання вимог чинного законодавства;

розміщення банком повідомлення від 15 лютого 2015 року на офіційному сайті Приватбанк у відповідному розділі умов та правил з встановленням строку для кредиторів (клієнтів Кримської філії ПриватБанк) до 15 лютого 2015 року для подання (надсилання) письмових заперечень (висловлення незгоди) щодо переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» було цілком правомірно - юридичною дією банку, яка кореспондувалася з вимогами законодавства, а отримання банком у такий спосіб згоди від кредиторів було підтвердженням їх відношення до укладеного 17листопада 2014 року правочину та досягненням ефекту переведення боргу за ним;

договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року: не є нікчемним (Постанова КЦС ВС від 27 квітня 2022 у справі № 321/1260/19); є дійсним (Постанова КГС ВС від 01 червня 2022 року у справі № 904/1721/20); є правомірним (недійсність договору прямо не встановлена законом та відсутнє судове рішення, яким договір був би визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України); укладений з повним дотриманням вимог статті 520, 521 ЦК України (згода кредиторів на переведення їх грошових коштів на підставі договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» була отримана у спосіб, визначений стаття 205 ЦК України); зберігає свою обов`язковість для виконання своїх обов`язків новим боржником (ТОВ «ФК «Фінілон») перед кредиторами (належним боржником за депозитним договором та особа, яка повинна виконувати всі договірні зобов`язання за таким договором є фінансова компанія та всі правові наслідки, що були породжені з моменту укладання між первісним та новим боржником договору про переведення боргу, зберігаються до моменту визнання недійсним правочину на підставі рішення суду);

банк не є належним відповідачем у даній справі та не може відповідати за невиконання зобов`язань за договором якій є предметом спору. ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником та особою яка повинна виконувати зобов`язання за відповідним договором якій є предметом спору;

оскільки між позивачем та банком припинено правовідносини з договору банківського вкладу, то частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що банк оскаржує судові рішення у частині задоволених позовних вимог. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 02 січня 2024 року: відкрито касаційне провадження у справі; у задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про зупинення виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року відмовлено.

12 лютого 2024 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалах Верховного Суду від 02 січня 20243 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 23 листопада 2023 року у справі № 757/42452/20; від 08 грудня 2021 року у справі № 757/26746/17; від 03 липня 2023 року у справі № 175/4639/19; від 11 жовтня 2023 року у справі № 757/28659/21; від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17; від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16; від 30 січня 2020 року у справі № 761/30025/16; від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19; від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц; від 08 вересня 2021 року у справі № 727/898/19; від 14 грудня 2021 року у справі № 757/71432/17-ц; від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18; від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18; від 06 жовтня 2021 року у справі № 263/11275/18; від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17; від 01 червня 2022 року у справі № 904/1721/20.

Фактичні обставини

Суди встановили, що на підтвердження факту укладення ОСОБА_1 усіх його депозитних договорів з АТ КБ «ПриватБанк» він разом з позовною заявою надав суду «інший документ, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частини першої статті 1059 ЦК України)» - електронну банківську виписку по усім 26-ти договорам ОСОБА_1 у формі витягу з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», який 29 травня 2020 року було засвідчено мокрою печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В. В.

Вищезазначена банківська виписка містить, зокрема, наступну інформацію по усім 19-ти банківським договорам ОСОБА_1 , які є предметом цієї справи:

1) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «4555», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_2» (це рахунок за договором SAMDN5523); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «56 991,26» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN5523», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

2) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «6615», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_3» (це рахунок за договором SAMDN5641); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «EUR»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «23 194,93» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN5641», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «19,069121» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

3) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «2532», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_4» (це рахунок за договором SAMDNWFD500); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «72 053,58» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDNWFD500», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

4) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «4415», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_6» (це рахунок за договором SAMDN2783); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «17 220,82» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN2783», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

5) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «2534», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_5» (це рахунок за договором SAMDNWFD100); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «60 295,88» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDNWFD100», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

6) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «4419», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_7» (це рахунок за договором SAMDN4069); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «16 936,44» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN4069», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

7) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «2496», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_8» (це рахунок за договором SAMDNWFD600); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «36 269,11» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDNWFD600», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

8) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «4556», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_9» (це рахунок за договором SAMDN5471); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «50 273,98» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN5471», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

9) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «6617», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_10» (це рахунок за договором SAMDN5581); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «EUR»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «20 082,19» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN5581», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «19,069121» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

10) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «4370», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_11» (це рахунок за договором SAMDN5766); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «16 422,74» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN5766», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

11) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «752», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_12» (це рахунок за договором SAMDNWFD800); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «25 286,91» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDNWFD800», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

12) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «3613», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_13» (це рахунок за договором SAMDN2338); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «8 269,62» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN2338», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

13) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «4364», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_14» (це рахунок за договором SAMDN1358); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «16 320,99» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN1358», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

14) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «4372», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_15» (це рахунок за договором SAMDN8771); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «16 418,70» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN8771», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

15) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «4345», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_16» (це рахунок за договором SAMDN1250); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «13 480,92» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN1250», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

16) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «4386», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_17» (це рахунок за договором SAMDN8292); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «16 509,07» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN8292», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

17) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «5100», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_18» (це рахунок за договором SAMDN9086); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «17 160,41» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN9086», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

18) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «3833», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_19» (це рахунок за договором SAMDN8668); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «7 681,36» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN8668», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»;

19) в колонці № 1 (N п/п - порядковий номер у електронному додатку) зазначено «4356», в колонці № 2 (наименование кредитора) зазначено (рос.) « ОСОБА_1 »; в колонці № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено - «НОМЕР_20» (це рахунок за договором SAMDN3553); в колонці № 5 (валюта денежных средств) зазначено - «USD»; в колонці № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено «16 101,29» (це розмір вкладу станом на 17 листопада 2014 року без нарахованих процентів); в колонці № 8 (Референс) зазначено номер договору - «SAMDN3553», в колонці № 11 зазначено курс НБУ долара США «15,260180» станом на 17 листопада 2014 року за яким визначався еквівалент суми договорів у національній валюті на день укладання «Договора о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014г.»

Також Національний банк України на запит суду у цивільній справі №199/317/20 надав відповідь від 20 травня 2020 року начальника управління правового забезпечення діяльності Національного банку України В. Журавського разом з роздруківкою на папері електронної банківської виписки у формі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма №625), який містить інформацію щодо усіх нижчезазначених 19-ти депозитних договорів ОСОБА_1 :

1) за договором № SAMDN5523 від 12 листопада 2013 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами складала 56 962,37 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 21, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 624 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 7,5 % річних (колонка №13 звіту);

2) за договором № SAMDN5641 від 12 листопада 2013 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами складала 23 486,64 Євро (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 25, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 354 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 15,0724 грн за 1 Євро), процентна ставка зазначена 6,0 % річних (колонка №13 звіту);

3) за договором № SAMDNWFD500 від 17 грудня 2013 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами складала 72 480,97 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 2, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 794 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 9,0 % річних (колонка №13 звіту);

4) за договором № SAMDN2783 від 17 грудня 2013 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами складала 17 344,31 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 13, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 190 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 9,0 % річних (колонка №13 звіту);

5) за договором № SAMDNWFD100 від 17 грудня 2013 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами складала 60 613,81 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 22, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 664 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США);

6) договір № SAMDN4069 від 16 грудня 2013 року сума вкладу разом з процентами складала 17 070,45 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 28, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 187 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 9,0 % річних (колонка №13 Звіту);

7) за договором № SAMDNWFD600 від 18 грудня 2013 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами складала 36 423,05 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 3, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 399 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 9,0 % річних (колонка №13 звіту);

8) за договором № SAMDN5471 від 12 листопада 2013 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами складала 50 207,22 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 12, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 550 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 6,5 % річних (колонка №13 звіту);

9) за договором № SAMDN5581 від 12 листопада 2013 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами складала 20 235,66 Євро (порядковий номер у Формі 625 НБУ - № 27, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 305 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 15,0724 грн за 1 Євро), процентна ставка зазначена 5,5 % річних (колонка №13 звіту);

10) за договором № SAMDN5766 від 31 квітня 2014 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами за яким складала 16 522,74 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 4, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 181 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 9,0 % річних (колонка №13 звіту);

11) за договором № SAMDNWFD800 від 12 лютого 2014 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами за яким складала 25 377,47 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 5, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 278 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 8,0 % річних (колонка №13 звіту);

12) за договором № SAMDN2338 від 13 березня 2014 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами за яким складала 8 215,73 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 7, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 90 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 9,0 % річних (колонка №13 звіту);

13) за договором № SAMDN1358 від 03 лютого 2014 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами за яким складала 16 522,74 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 8, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 181 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 8,0 % річних (колонка №13 звіту);

14) за договором № SAMDN8771 від 30 січня 2014 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами за яким складала 16 522,74 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 10, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 181 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 8,5 % річних (колонка №13 звіту);

15) за договором № SAMDN1250 від 05 лютого 2014 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами за яким складала 13 692,87 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 15, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 150 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 8,5 % річних (колонка №13 звіту);

16) за договором № SAMDN8292 від 28 січня 2014 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами за яким складала 16 614,03 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 17, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 Звіту складає 182 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 9,0 % річних (колонка №13 звіту);

17) за договором № SAMDN9086 від 19 вересня 2013 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами за яким складала 17 253,03 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 19, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 189 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 9,0 % річних (колонка №13 звіту);

18) за договором № SAMDN8668 від 27 лютого 2014 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами за яким складала 7 759,30 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 24, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 85 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 6,0 % річних (колонка №13 звіту);

19) за договором № SAMDN3553 від 04 лютого 2014 року станом на 01 квітня 2014 року сума вкладу разом з процентами за яким складала 16 340,16 доларів США (порядковий номер у формі 625 НБУ - № 26, загальна сума у національній валюті у колонці № 18 звіту складає 179 тис. грн, курс НБУ станом на останній день 31 березня 2014 року, що включений до звіту 10,9546 грн за 1 дол. США), процентна ставка зазначена 6,0 % річних (колонка №13 звіту).

Суди встановили, що під час розгляду справи у суді представник АТ КБ «ПриватБанк» не заперечував, що положеннях п. 3.7.2. (п. 3.4.2.2.) публічних «Умов та правил надання банківських послуг» АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» https://privatbank.ua/terms у розділі архів договорів передбачено наступне: «За допомогою системи дистанційного обслуговування клієнт може здійснювати:..3. формування банківських виписок по 1. рахунках клієнта з відтворенням печатки за допомогою технічних друкувальних приладів та факсимільним підписом? 4. отриманняінформації зархіву платіжнихдокументів клієнта…Сторони визнаютьюридичну силуплатежів (виписок), сформованих черезсистеми дистанційного обслуговування, і їх еквівалентність платежам (виписках), які здійснюються з використанням паперових носіїв; 1.3.2.29.1. Банк має право надавати клієнтам довідки, виписки та інші документи, які не є договорами, у електронному вигляді, підписаними шляхом використання факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису (в т. ч. електронно-цифрового підпису) або іншого аналогу власноручного підпису уповноваженого представника банку. Такі електронні документи мають статус оригіналу та мають юридичну силу.»

Позиція Верховного Суду

Щодо відсутності нікчемності договору про переведення боргу

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним» (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18)). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)).

Визнання недійсним нікчемного правочину чи встановлення нікчемності правочину не є належним способом захисту права чи інтересу. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див. пункти 53 - 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), пункти 69 - 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року в справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) зазначено, що:

«відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Оскільки ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 не надавали згоди на переведення боргу від АТ «КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами депозитних вкладів відповідно до статті 520 ЦК України, договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що саме АТ «КБ «ПриватБанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21) зазначено, що: «доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21) та від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21) у подібних правовідносинах».

Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (стаття 520 ЦК України).

Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. При вступі в договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Як свідчить тлумачення статей 520, 521 ЦК України при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником. Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року в справі № 321/1260/19 (провадження № 61-1297св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2023 року в справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21)).

У справі, що переглядається:

суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд при відхиленні доводів банку, що належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон», на користь якого були переведені рахунки, відкриті у фінансових установах відповідача, вважав, що договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року» укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, є нікчемним в силу положень частини першої статті 520, частини першої статті 654, частини другої статті 1059 ЦК України, адже будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними. Крім того «Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року» також є нікчемним відповідно до положень статті 228 ЦК України, адже він порушує публічний порядок та спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина та на незаконне заволодіння вкладами громадян України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у даній справі - незалежно від того, дійсним чи нікчемним є договір «Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку;

суди не врахували, що нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Нікчемний правочин (частини другої статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio) і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure);

суди не звернули увагу, що відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками; відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу;

тому касаційний суд виключає з мотивувальної частини оскаржених рішень посилання на нікчемність договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, який укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон»;

касаційний суд вважає, що належним відповідачем у справі є ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки у справі відсутні докази на підтвердження письмової згоди позивача на переведення боргу.

Щодо позовних вимог про стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та 3% річних

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право, - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України).

У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19

(провадження № 61-7157св20)).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини перша, друга статті 202 ЦК України).

Правочин є найбільш поширеним юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин.

До односторонніх правочинів, зокрема, належить: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору.

При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) однією стороною. Разом з тим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може бути видання довіреності двома і більше особами, спільний заповіт подружжя тощо. Результат аналізу розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на:

суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини;

такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21)).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору (див. подібний висновок в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17 (провадження № 61-1178св20)).

Вчинення стороною договору такого одностороннього правочину як відмова від договору, за відсутності рішення суду про визнання його недійсним або підстав нікчемності, зумовлює необхідність з`ясовувати чи зумовив такий правочин припинення цивільних прав та обов`язків (тобто чи є підстави для односторонньої відмови від договору передбачені договором та/або законом). Це обумовлено тим, що одностороння відмова від договору як вид одностороннього правочину розрахована на сприйняття іншими особами. У разі, якщо встановлена відсутність підстав для односторонньої відмови від договору, то такий односторонній правочин не зумовлює розірвання договору. При цьому слід розмежовувати підстави недійсності цього одностороннього правочину (зокрема, суперечність імперативній цивільно-правовій нормі) від підстав для односторонньої відмови від договору (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21)).

Сторони в договорі як універсальному регуляторі можуть визначити момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору. У випадку якщо сторони не встановили момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору, то з урахуванням що такий односторонній правочин відноситься до таких, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, і таким моментом має бути момент одержання іншою стороною повідомлення про відмову від договору (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року в справі № 756/420/17 (провадження № 61-18833св21)).

Сторони в договорі як універсальному регуляторі можуть визначити момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору. У випадку якщо сторони не встановили момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору, то з урахуванням що такий односторонній правочин відноситься до таких, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, і таким моментом має бути моменту одержання іншою стороною повідомлення про відмову від договору (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року в справі № 756/420/17 (провадження № 61-18833св21)).

У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі (частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина перша статті 1075 ЦК України).

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Разом з тим після ухвалення судового рішення Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 04 грудня 2014 року (справа № 320/9186/14-ц), яке набрало законної сили 25 березня 2015 року, розірвано договори банківського вкладу, тому між сторонами, кожним із вкладників та банком, припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу. Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року по справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду зауважила, що дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем та має рахуватися від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ. З урахуванням наведеного висновки судів першої та апеляційної інстанції про стягнення з банку пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі є помилковими».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року по справі № 757/24677/18-ц (провадження № 61-5125св22) зазначено, що: «У справі, що переглядається: за договором про депозитний вклад № Оn48631298 від 27 квітня 2005 року днем повернення депозиту є 28 липня 2005 року, тому він є припиненим з 28 липня 2005 року; у пункті 2 договору № Оn48631303 від 04 травня 2005 року, сторони домовились, що «сторони мають право достроково розірвати цей договір відповідно до діючого законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору», тому враховуючи подану ОСОБА_1 03 серпня 2005 року заяву про повернення коштів, зазначений договір вважається розірваним з 05 серпня 2005 року, на письмову вимогу вкладника; за таких обставин відсутні підстави для стягнення неустойки (пені) за порушення прав споживачів банківських послуг на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у зв`язку з припиненням 28 липня 2005 року дії договору про депозитний вклад № Оn48631298, та розірванням договору про депозитний вклад № Оn48631303 з 05 серпня 2005 року, припинено правовідносини за цими договорами; суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення цих позовних вимог».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2023 року в справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21) вказано, що:

«Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання особою, яка є виконавцем чи надає споживачу послуги. Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суд установив, що 15 листопада 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» отримало заяву ОСОБА_1 про розірвання договорів банківського рахунка № НОМЕР_1 від 24 квітня 2012 року та № SAMDN7879 від 16 жовтня 2013 року. Отже, з 17 листопада 2019 року (з урахуванням вихідних днів) між сторонами припинилися договірні правовідносини за цими договорами. Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується. Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).

Як установив суд, ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути з відповідача пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», тоді як договори банківських рахунків було розірвано 17 листопада 2019 року за його власною ініціативою. Оскільки між ОСОБА_1 та банком з 17 листопада 2019 року припинено правовідносини за вказаними договорами банківських рахунків, то частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені за вказаними договорами банківських рахунків відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначене узгоджується з правовими висновками, що містяться у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 572/3074/20 (провадження № 61-17395св21), від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21), від 22 червня 2022 року у справі № 522/9488/18 (провадження № 61-5304св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 757/10991/19-ц (провадження № 61-2639св22)».

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року у справі № 201/12075/14-ц (провадження № 61-5369св19) зазначено, що «відповідно до змісту договорів про заощадження, звернення позивача із відповідною заявою про розірвання договорів вкладу свідчить про те, що ці договори розірвані з 16 червня 2014 року. […] Разом з тим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь проценти за період з 16 червня 2014 року (дати розірвання договорів) до 15 серпня 2016 року (дати ухвалення рішення судом першої інстанції) (а.с. 58, т. 2), вважаючи, що має право на отримання процентів за користування його коштами у розмірі, що сплачується банком за вкладом на вимогу, розмір яких становить 1% річних. […] У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) зазначено, що: «в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Однак при вирішенні спору судами не враховано, що виплата передбачених пунктом 1 договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються. В постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, такі випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Встановивши, що договори про депозит є розірваними з 24 липня 2005 року, апеляційний суд не врахував, що з моменту розірвання цих договорів нарахування передбачених договорами процентів припиняється, а починаючи з 25 липня 2005 року права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів по договору за період з 25 липня 2005 року по 31 грудня 2016 року (457 863,01 грн) суди мали відмовити». У справі, що переглядається, суди встановили, що договори розірвані 16 червня 2014 року, а тому з моменту розірвання цих договорів нарахування передбачених договором процентів припиняється, а починаючи з 16 червня 2014 року права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому в проценти за інший період не нараховуються».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, визначив розмір 3% річних за період з 15 травня 2020 року по 23 травня 2022 року за депозитними договорами: № SAMDN5523 від 12 листопада 2013 року; № SAMDN5641 від 12 листопада 2013 року; № SAMDNWFD500 від 17 грудня 2013 року; № SAMDN2783 від 17 грудня 2013 року; № SAMDNWFD100 від 17 грудня 2013 року; № SAMDN4069 від 16 грудня 2013 року; № SAMDNWFD600 від 18 грудня 2013 року; № SAMDN5471 від 12 листопада 2013 року; № SAMDN5581 від 12 листопада 2013 року; № SAMDN5766 від 31 квітня 2014 року; №SAMDNWFD800 від 12 лютого 2014 року; № SAMDN2338 від 13 березня 2014 року; № SAMDN1358 від 03 лютого 2014 року; № SAMDN8771 від 30 січня 2014 року; № SAMDN1250 від 05 лютого 2014 року; № SAMDN8292 від 28 січня 2014 року; № SAMDN9086 від 19 вересня 2013 року; № SAMDN8668 від 27 лютого 2014 року; № SAMDN3553 від 04 лютого 2014 року;

суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, визначив розмір 3% річних за період з 15 травня 2020 року по 23 травня 2022 року за депозитними договорами: № SAMDN5523 від 12 листопада 2013 року; № SAMDN5641 від 12 листопада 2013 року; № SAMDNWFD500 від 17 грудня 2013 року; № SAMDN2783 від 17 грудня 2013 року; № SAMDNWFD100 від 17 грудня 2013 року; № SAMDN4069 від 16 грудня 2013 року; № SAMDNWFD600 від 18 грудня 2013 року; № SAMDN5471 від 12 листопада 2013 року; № SAMDN5581 від 12 листопада 2013 року; № SAMDN5766 від 31 квітня 2014 року; №SAMDNWFD800 від 12 лютого 2014 року; № SAMDN2338 від 13 березня 2014 року; № SAMDN1358 від 03 лютого 2014 року; № SAMDN8771 від 30 січня 2014 року; № SAMDN1250 від 05 лютого 2014 року; № SAMDN8292 від 28 січня 2014 року; № SAMDN9086 від 19 вересня 2013 року; № SAMDN8668 від 27 лютого 2014 року; № SAMDN3553 від 04 лютого 2014 року;

визначаючи розмір 3% річних за період з 15 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року за вказаними депозитними договорами, суд першої інстанції вважав, що саме з 12 грудня 2019 року (через 2 банківські дні після дня звернення) розпочалося порушення АТ КБ «ПриватБанк» прав ОСОБА_1 , як споживача банківських послуг. Тому з 12 грудня 2019 року позивач має право на стягнення 3% річних. Апеляційний суд погодився із цими висновками суду першої інстанції та додатково вказав, що зазначені депозитні договори укладені між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк», вважаються розірваними з 14 грудня 2022 року, з дня набрання чинності постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у справі №199/317/20;

09 грудня 2019 року позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою від 06 грудня 2019 року виплатити належні йому грошові кошти разом з нарахованими процентами за усіма його банківськими договорами (том 1, а. с. 11). Вказану заяву було отримано банком 09 грудня 2019 року. Але протягом 2-х банківських днів (як це передбачено «Умовами та правилами надання банківських послуг» АТ КБ «ПриватБанк») ні відповіді, ні належних йому грошових коштів він так і не отримав;

апеляційний суд не надав оцінки заяві позивача від 06 грудня 2019 року, не перевірив, чи свідчить вказана заява позивача про його відмову від зазначених депозитних договорів та їх розірвання з 12 грудня 2019 року;

апеляційний суд не врахували, що після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується;

апеляційний суд не врахував, що права та інтереси позивача у випадку розірвання депозитних договорів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання;

апеляційний суд, пославшись на те, що депозитні договори вважаються розірваними з 14 грудня 2022 року, з дня набрання чинності постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у справі №199/317/20, не звернув увагу на те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах тих фактів та обставин, які існували на момент постановлення оскарженого рішення суду першої інстанції;

апеляційний суд не звернув увагу на те, що постанова Дніпровського апеляційного суду у справі №199/317/20 прийнята 14 грудня 2022 року, тобто після ухвалення судом першої інстанції 16 травня 2022 року оскарженого рішення;

апеляційний суд не перевірив, чи були припинені договірні відносини позивача з банком на підставі заяви позивача від 06 грудня 2019 року. Від встановлення цього факту залежить вирішення питання про наявність/відсутність підстав для стягнення пені та 3% річних.

За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції у частині стягнення пені та 3% річних.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення прийняті із неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку із наведеним, касаційний суд вважає, що: касаційну скаргу належить задовольнити частково; оскаржені судові рішення змінити шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на нікчемність договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, який укладений між АТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «ФК «Фінілон»; постанову апеляційного суду у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені та трьох відсотків річних скасувати і передати справу у зазначеній частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що:

«згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, такий обов`язок у випадку передачі справи на новий судовий розгляд не покладено. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи. З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 756/2157/15-ц.

У разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, в тому числі й понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Гайдамащуком Олександром Володимировичем, задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року змінити шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на нікчемність договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, який укладений між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон».

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені та трьох відсотків річних скасувати і передати справу у зазначеній частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року у скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук