Справа № 212/1109/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Борис О.Н., за участю секретаря судового засідання Годунової В.Г., за участю заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про встановлення факту перебування у шлюбі

встановив:

У січні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту перебування у шлюбі, заінтересовані особи Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявника - ОСОБА_1 . Зі своїм чоловіком заявник проживала однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі починаючи з 03 вересня 1971 року по день його смерті. Після смерті ОСОБА_1 заявник звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, за результатами розгляду якої заявнику було відмовлено у зв`язку з тим, що у свідоцтві про шлюб наявні виправлення років народження. На теперішній час отримати повторно свідоцтво про укладення шлюбу або витяг неможливо, оскільки шлюб між заявником та її чоловіком ОСОБА_1 був зареєстрований в Білоруській РСР, у зв`язку із чим ОСОБА_1 була змушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 31 січня 2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку окремого провадження.

27 лютого 2024 року від представника заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_1 09.01.2024 року звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. За принципом екстериторіальності, на підставі рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області ОСОБА_1 було відмовлено в переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у зв?язку з тим, що у свідоцтві про шлюб НОМЕР_1 від 03.09.1971 року наявні виправлення років народження. Підстав для врахування зазначеного свідоцтва про шлюб при визначенні права на пенсію немає.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за відсутності представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без участі представника ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показав, що є сином заявника ОСОБА_1 та померлого чоловіка заявника - ОСОБА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Білорусі. До дня смерті ОСОБА_1 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що з 1973 по 1979 роки вона та її чоловік мешкали по сусідству з ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_1 , часто спілкувалися з останніми. Чоловік свідка став хрещеним батьком спільного сина ОСОБА_1 та ОСОБА_1 . Останні перебували у зареєстрованому шлюбі, за життя не розлучались. Свідку достеменно відомо, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що знайома із заявником ОСОБА_1 з 2004 року та є її невісткою. ОСОБА_1 та ОСОБА_1 проживали у зареєстрованому шлюбі, до смерті останнього не розлучалися. Свідок неодноразово святкувала разом із заявником та ОСОБА_1 річницю їх весілля, яке відзначалося 03 вересня.

Суд, заслухавши пояснення заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у їх сукупності в підтвердження вказаних обставин, пришов до наступного висновку.

Відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в селищі Івольськ Буда-Кошелевського району Гомельської області Білоруської РСР, про що в книзі реєстрації актів про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 був зроблений запис за №55, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . (а.с. 8)

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в селищі Баранівка Хмарської сільської ради Починковського району Смоленської області РРФСР, про що 02 червня 1949 року в книзі записів цивільного стану про народження зроблено відповідний запис за №23. (а.с. 8)

ОСОБА_6 , 1949 року народження, та ОСОБА_1 , 1949 року народження, уклали шлюб, який був зареєстрований 03 вересня 1971 року в селищі Івольськ Івольської сільської ради Буда-Кошелевського району Гомельської області Білоруської РСР, про що в книзі записів актів цивільного стану про шлюбу зроблено відповідний запис за №26, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 . (а.с. 9)

ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідний актовий запис №10. (а.с. 7)

Після смерті ОСОБА_1 заявник ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, яка була розглянута за принципом екстериторіальності (заява №255 від 09.01.2024).

Так, на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.01.2024 року №64 ОСОБА_1 було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки в свідоцтві про шлюб НОМЕР_4 від 03.09.1971 наявні виправлення років народження, тому свідоцтво про шлюб неможливо взяти до уваги. Вказане рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області було направлено ОСОБА_1 разом з листом-повідомленням Відділу обслуговування громадян №16 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за вих. № 0400-010219-8/9442 від 15.01.2024. (а.с. 5-6)

Також на підтвердження доводів, викладених у заяві, ОСОБА_1 було надано до суду копії військових квитків, виданих на її ім`я та ім`я ОСОБА_1 , копію пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_1 , копії паспортів на ім`я ОСОБА_1 та заявника ОСОБА_1 , де датою народження заявника ОСОБА_1 значиться 07.10.1949 рік, ОСОБА_1 - 24.05.1949 рік.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно п.п.1 0,18 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленням судом фактом.

Так, Верховний Суд зазначає, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Так, на підставі наданих до суду та досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, судом було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уклали шлюб, який був зареєстрований 03 вересня 1971 року, відповідний запис в книзі записів актів цивільного стану про шлюбу №26. (а.с. 9)

У судовому засіданні допитано свідків, які підтвердили, що заявник ОСОБА_1 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, до дня смерті останнього, а також те, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано.

Враховуючи неможливість вирішення питання у позасудовому порядку, оскільки шлюб заявника ОСОБА_1 з ОСОБА_1 був зареєстрований в Білоруській РСР та існують об`єктивні перешкоди звернення до органів, якими раніше видано свідоцтво про шлюб, заявник у інший спосіб не зможе або витратить значний час для захисту свого права на отримання пенсії по втраті годувальника, ніж як встановлення юридичного факту перебування у шлюбі, що призведе до непропорційних обмежень в реалізації прав, наявність яких не заперечується учасниками процесу, тому суд вважає, що встановлення юридичного факту перебування у шлюбі відповідатиме інтересам заявника та забезпечить реалізацію її законних прав та інтересів.

Оскільки факт перебування у зареєстрованому шлюбі заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , з 03 вересня 1971 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто по день смерті ОСОБА_1 , має для заявника юридичне значення та від нього залежить виникнення у останньої права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, на даний час встановити цей факт в позасудовому порядку заявник не має можливості, зазначений факт підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, заінтересовані особи не зазначають про наявність спору про право в цій частині, суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 133, 141, 263-265, 294, 315 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про встановлення факту перебування у шлюбі - задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , з 03 вересня 1971 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто по день смерті ОСОБА_1 , являючись чоловіком та дружиною, який був зареєстрований 03 вересня 1971 року в селищі Івольськ Івольської сільської ради Буда-Кошелевського району Гомельської області Білоруської РСР, про що в книзі записів актів громадянського стану про шлюб було зроблено відповідний запис №26, свідоцтво про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, , юридична адреса: 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, , юридична адреса: 29013, Хмельницька обл., м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, буд. 10.

Повне судове рішення складено та підписано 21 березня 2024 року.

Суддя: О. Н. Борис