ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/868/22 Номер провадження 22-ц/814/1518/24Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2023 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природнього газу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

установив:

У листопаді 2022 року АТ «ОГС «Харківагаз» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги з розподілу газу у розмірі 17 122,59 грн, яка утворилася з 01 січня 2020 по 30 вересня 2022 року.

В обґрунтування позову посилалося на такі обставини.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» є газорозподільним підприємством, що здійснює діяльність з розподілу природного газу у Харківській області. На виконання ст.40 ЗУ «Про ринок природного газу» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою № 2498 від 30.09.2015 затвердила Типовий договір розподілу природного газу, згідно умов якого фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є, зокрема, сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Факт приєднання ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу (акцептування) з АТ «Харківгаз» є документальне підтвердження споживання природного газу, а саме: покази лічильника природного газу, зафіксовані у відомостях зняття показників лічильника газу, а також помісячні покази лічильника природного газу в доданій довідці про розрахунок заборгованості, згідно з якими зафіксовано різницю у показниках, та довідкою ТОВ «Харківгаз збут» про проведення оплати за використаний природний газ.

Внаслідок систематичного нехтування відповідачкою своїми обов`язками щодо повної та своєчасної оплати послуг з розподілу природного газу утворилася заборгованість за період з 01.01.2020 року по 30.09.2022 року у розмірі 17 122,59 грн.

Заочним рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2023 року позов задоволений.

Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2023 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволена заочне рішення Машівського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2023 року скасоване, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2023 року позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Харківгаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01 січня 2020 року по 30 вересня 2022 року в розмірі 17 122 гривень 59 коп. та судові витрати в сумі 2 481 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції проігнорував істотну обставину, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення спору, а саме факт укладення договору між сторонами спору, адже позивачем у справу не надано жодного доказу про те, що ОСОБА_1 підписувала будь-які договори чи угоди із АТ «ОГС «Харківгаз».

Суд не взяв до уваги те, що АТ «ОГС «Харківгаз» не має газових розподільчих мереж на території м.Вовчанськ Чугуївського району, а місцева ГРС є єдиною, що не підключена до єдиної газотранспортної системи України.

У підтвердження наведеної обставини зроблене посилання на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 08 вересня 2021 року у справі №617/2200/20.

Суд не дослідив того, що постанови НКРЕКП, на які посилається відповідач, не зареєстровані у Міністерстві юстиції України, отже вони не мають обов`язкової сили.

Стверджується, що НКРЕКП не наділена повноваженнями на видання постанов, що регулюють цивільні правовідносини, і це підтверджено рішенням ВС від 23 листопада 2023 року у справі № 641/8379/21.

З аналогічних підстав Кодекс ГРС, на який посилається позивач, не є актом цивільного законодавства, тому не може регулювати відносини з укладення договорів.

Звертається увага, що у м.Вовчанську з 23 жовтня 2022 року і до сьогоднішнього дня природний газ не постачається.

Наголошується, що позивач безпідставно порушив права її чоловіка ОСОБА_3 , знявши шахрайським способом кошти з його банківського рахунку.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг надання природного газу та розподілу природного газу за вказаною адресою, номер особового рахунку НОМЕР_1 (а.с.9-12, 69).

Протягом 2018-2019 та 2019-2021 газових років ОСОБА_1 передавала показання лічильника газу: за газовий рік з 01.10.2018 по 30.09.2019 2 714,68 куб.м., з 01.10.2019 по 30.09.2020 - 2652,53 куб.м., з 01.10.2020 по 30.09.2021 - 5610,60 куб м,, місячний обсяг нарахування обсягу річної замовленої потужності на 2022 рік склав 467,55 куб.м. (а.с.10).

Факт споживання природного газу у вказаний період ОСОБА_1 не заперечується та підтверджується довідкою ТОВ "Харківгаз збут" про оплату послуг з газопостачання ОСОБА_1 по особовому рахунку НОМЕР_1 за період з 01.07.2015 по 31.12.2019 .

Заборгованість ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» за період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2022 року за надані послуги з розподілу газу становить 17 122,59 грн (а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки встановлено наявність у відповідачки обсягів споживання природного газу за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, фізичне підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі у спірному періоді, а також, враховуючи те, що споживачем заява про остаточне припинення користування природним газом не подавался, наявні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, керується такими міркуваннями.

Посилання в апеляційній скарзі на судове рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 08 вересня 2021 року у справі №617/2200/20 є необґрунтованим, оскільки відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд як першої, так і апеляційної інстанції керується лише висновками Верховного Суду про застосування норми права у спірних правовідносинах.

Зазначене судове рішення не має преюдиційного значення для цієї справи відповідно до приписів ст.82 ЦПК України, оскільки ухвалою Вовчанського районного суду від 08 вересня 2021 року у справі №617/2200/20 постановлено: «Скасувати судовий наказ виданий Вовчанським районним судом Харківської області від 15.01.2021 року по справі № 617/2200/20, провадження №2-н/617/27/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» заборгованості за послуги з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 року до 30.11.2020 року в розмірі 2 135 (дві тисячі сто тридцять п`ять) грн. 85 коп.та судового збору у розмірі 210 (двісті десять) грн. 20 коп.»

Скасовуючи судовий наказ, суд першої інстанції визнав доведеним існування спору про право, який має бути вирішений в порядку позовного провадження, проте будь-яких фактичних обставин, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, не встановив.

Не можна визнати обґрунтованим також посилання в апеляційній скарзі на факт припинення газопостачання у м.Вовчанську з 23 жовтня 2022 року, оскільки предметом цього спору є вимога про стягнення заборгованості за надані послуги з у період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне зняття шахрайським способом коштів з банківського рахунку ОСОБА_3 , чоловіка відповідачки, виходять за межі предмета цього спору, так як у межах цієї справи зустрічних позовних вимог не заявлено.

Апеляційний суд також визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що НКРЕКП не наділена повноваженнями на видання постанов, що регулюють цивільні правовідносини, з посиланням на рішення ВС від 23 листопада 2023 року у справі № 641/8379/21, оскільки у зазначеній справі був інший предмет спору і фактичні обставини, адже судами розглянутий спір за позовом фізичної особи до АТ «Харківобленерго» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та стягнення грошових коштів. У справі № 641/8379/21 Верховний Суд зробив висновок: «Оскільки Кодекс систем розподілу не є актом цивільного законодавства, тому він не може регулювати цивільні відносини, зокрема і щодо порядку укладення договорів. Тому до спірних відносин в частині визначення моменту укладення договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу застосуванню підлягають норми ЦК України».

Предмет спору у цій справі - вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про ринок природного газу», який визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач - це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України (стаття перша Закону).

До сфери діяльності Регулятора належить, зокрема державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, утому числі діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу (стаття друга Закону).

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, зокрема, нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг (ч.2 статті третьої Закону);

Статтею 14 Закону встановлено, що Регулятор на своїх засіданнях, зокрема:

розглядає та приймає рішення з питань, що належать до його компетенції;

розглядає і схвалює в межах своїх повноважень проекти актів законодавства, пропозиції стосовно вдосконалення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг;

приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції;

розглядає справи щодо видачі ліцензій та дотримання суб`єктами господарювання ліцензійних умов, а також щодо застосування санкцій за порушення ліцензійних умов та законодавства з питань державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суміжних ринків (частина четверта);

Рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження.

Регулятор веде реєстр всіх прийнятих рішень та забезпечує вільний доступ до них на своєму офіційному веб-сайті у затвердженому ним порядку (частина шоста).

Рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності (частина сьома)

Рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг (частина дев`ята).

Відповідно до статті 17 Закону для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, зокрема:

приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції;

розробляє та затверджує нормативно-правові акти, у тому числі:

ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг;

порядки контролю за дотриманням вимог законодавства у відповідній сфері регулювання та ліцензійних умов;

правила ринку, правила ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку та зміни до них відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії";

кодекси систем передачі та розподілу електричної енергії, газотранспортної та газорозподільних систем, кодекси газосховищ та установки LNG, підготовлені операторами, та ініціює внесення змін до них;

порядки (методики) приєднання до електричних, теплових, газових мереж, розрахунку плати за приєднання та фінансування послуг з приєднання;

порядок ліцензування видів господарської діяльності, державне регулювання яких здійснюється Регулятором;

затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону;

здійснює сертифікацію операторів системи передачі, газотранспортної системи та операторів газосховищ відповідно до встановленого ним порядку.

Отже, згідно наведених положень Законів Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у межах своїх повноважень видала постанову №809 від 19 червня 2017 року (із змінами від 06.03.2018 № 290, від 02.07.2019 № 1322, від 20.01.2021 № 56), якою надала АТ «ХАРКІВГАЗ» ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «ХАРКІВГАЗ», відповідно до додатка.

Додатком до постанови визначена територія, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «ХАРКІВГАЗ», зокрема Вовчанський район Харківської області.

У межах своїх повноважень, визначених Законами, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердила Кодекс газорозподільних систем (постанова від 30 вересня 2015 року №2494, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824) і Типовий договір розподілу природного газу (постанова від 30 вересня 2015 року № 2498, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що зазначені нормативні акти не можуть бути застосовані до спірних правовідносин суперечать ЗУ «Про ринок природного газу» і ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Згідно ст.5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг.

Згідно п.1 ч.2 цієї статті виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

Згідно п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч.ч.1,2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Положеннями ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до п.1.3. Типового договору розподілу природного газу фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Наведене положення типового договору у частині підтвердження факта приєднання до його умов і виникнення у споживача обов`язку оплачувати фактично спожиті послуги узгоджується із сталою судовою практикою, згідно якої відсутність письмово оформленого договору із виконавцем послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18).

Суд першої інстанції надав правильну правову оцінку доводам відповідачки, які, по суті, полягають у запереченні факта укладення із позивачем будь-якого договору, і обґрунтовано зазначив, що суть публічного договору полягає в тому, що споживач може отримувати послугу лише на умовах, які визначає сам виконавець у типовому договорі, а, враховуючи те, що відповідачка споживала упродовж спірного періоду природний газ, проте не сплачувала за послуги з розподілу природного газу, то заявлені вимоги є обгрунтованими.

Правильність розрахунку заборгованості відповідачкою не спростована.

Інші доводи апеляційної скарги, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

В апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2024 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов