Номер провадження: 22-ц/813/2819/24
Справа № 947/4743/23
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

05.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, представника ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2023 року, постановленого під головуванням судді Куриленко О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та стягнення аліментів, в якому просила:

- визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у місті Одеса, Одеської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 403 від 29.03.2022 року, зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , та видати нове свідоцтво про народження дитини, залишивши дитині ОСОБА_3 прізвище « ОСОБА_4 »;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 30 000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 всі понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась дитина донька ОСОБА_3 .

При реєстрації народження дитини відповідач відмовився надати відповідну заяву до органів ДРАЦС у зв`язку з чим, актовий запис був зроблений зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, де вказано, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Ім`я та по батькові батька дитини було записано за ім`ям та по батькові біологічного батька дитини - відповідача по справі.

Позивачка зазначила, що з народження дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утримані. Позивачка намагається надати дитині належне харчування, розвиток, достатній рівень медичної допомоги, проте враховуючи, що з віком дитини потреби постійно будуть збільшуватись, самотужки це зробити надзвичайно складно.

Враховуючи діагнози, дитині потрібне спеціальне харчування, у томі числі штучні суміші, задля заповнення недоліку кальцію в організмі введення в раціон рисового, кокосового, соєвого, або іншого, яке не викликає алергію молока, прикорм у вигляді м`ясних продуктів, регулярний огляд лікаря та контроль аналізів, що є дорого вартісним та потребує значних витрат, які позивачки несе самостійно, без будь-якої сторонньої допомоги.

Відповідач відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , з внесенням змін до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у місті Одеса, Одеської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 403 від 29.03.2022, зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , видавши нове свідоцтво про народження дитини, залишивши дитині ОСОБА_3 прізвище « ОСОБА_4 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду - 10 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Чумаченко С.О., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині стягненняз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду - 10 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також в частині відмови у задоволенні іншій частині позовних вимог скасувати, прийняти в цій нове рішення, яким:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 30 000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- в інший частині рішення залишити без змін.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновки суду про те, що доказів отримання відповідачем доходів у розмірі, достатньому для сплати аліментів у визначеному позивачкою розмірі надано не було, а також, що позивачка не обґрунтувала витрати на утримання дитини саме в такому розмірі не відповідають дійсним обставинам справи.

Також зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Рішення суду в частині визнання батьківства сторонами не оскаржується та не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 05 березня 2024 року ОСОБА_2 , представник Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 92, 95-98 т. 2).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Ніц А.С., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі, за наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_3 , про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , де в графі батько вказаний ОСОБА_5 , а в графі мати ОСОБА_1 .

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 29 березня 2022 року вбачається, що відомості про батька дитини в актовий запису були внесені на підставі частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що розмір стягнутих аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини, та враховуючи, що позивачем не доведено те, що відповідач наразі працевлаштований, отримує постійний дохід, та спроможний сплачувати аліменти в розмірі 30 000 грн., суд визнав за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

В силу ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, статтями 180, 181, 184 СК України встановлено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та визначено способи утримання дітей, в тому числі і шляхом присудження аліментів. При цьому право вибору способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину наділено батька, з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має диплом моряка № НОМЕР_3 , термін дії якого закінчився 22.08.2022 року.

З наданої відповіді на ухвалу суду від 17.05.2023 року з АБ «Південний» вбачається, що у ОСОБА_2 виявлено п`ять закритих рахунків, останній з яких закритий 14.03.2023 року.

З наданої відповіді з Держприкордонслужби від 01.06.2023 року вбачається, що останній раз ОСОБА_6 здійснив в`їзд в Україну з напрямку Стамбул-Одеса 07.12.2021 року.

З наданої відповіді з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України вбачається, що ОСОБА_2 отримав посвідчення особи моряка серії НОМЕР_4 від 19.06.2012 року, термін дії якого до 19.06.2014 року, статус прострочене.

Висновки суду про те, що відповідач має мінливий, нерегулярний заробіток, обумовлений наявністю чи відсутністю контракту, тривалість якого може коливатись, перемежовуватись з різною періодичністю перервами відповідають обставинам справи.

Суд дійшов вірного висновку про те, що позивачка, пред`являючи вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій формі у розмірі 30 000 грн., не надала до суду жодних розрахунків таких витрат чи доказів на підтвердження необхідності витрачати щомісяця саме такої суми, яка в декілька разів перевищує середню ринкову заробітну плату по Україні.

Отже, суд першої інстанції на законних підставах взяв до уваги вік дитини, дані про особу позивача та відповідача, що містяться в наданих ними документах, діючи в інтересах малолітньої дитини, дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

При визначені розміру аліментів у частці від доходу, що підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів вважає, що судом враховані всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, та суд стягуючи аліменти обґрунтовано виходив із встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в частині необхідності стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі прожиткового мінімуму є правильними, оскільки приймаючи таке рішення, суд першої інстанції правомірно виходив з фінансових можливостей відповідача, працездатний вік платника аліментів, відсутність даних про його незадовільний стан здоров`я та враховував саме інтереси дитини, на користь якої стягнуті аліменти.

Доводи апеляційної скарги адвоката Чумаченко С.О., представника ОСОБА_1 про те, що висновки суду щодо того, що позивачка не обґрунтувала витрати на утримання дитини в заявленому розмірі не відповідають дійсним обставинам справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані доводи спростовуються тим, що зазначені витрати є додатковими витратами у відповідності до ст. 185 СК України, які позивачкою заявлені не були, а відтак такі вимоги в суді апеляційної інстанції розглянуті бути не можуть.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання мати дитини, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості в цій частині вимог та відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження наявності у відповідача можливості надавати таку допомогу на утримання матері дитини, якій не виповнилось трирічного віку.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду в повній мірі, виходячи з наступного.

Сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України).

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

З аналізу наведених норм права вбачається, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

З матеріалів справи вбачається, що на час звернення позивачки до суду з даним позовом, дитина сторін, не досягла трьохрічного віку та проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні, позивачка ніде не працює, не має доходів, та вважає, що відповідач має змогу сплачувати кошти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, а отже остання наділена правом звернення до суду з вимогами про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

При цьому, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження відсутності у нього можливості сплачувати аліменти на утримання матері дитини, що виходячи з приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги, що позивачка здійснює догляд за дитиною та немає можливості працевлаштуватися, а відповідач фізично здоровий, має можливість отримувати дохід, колегія суддів дійшла висновку, що у позивачки є право на утримання від чоловіка - батька дитини, оскільки відповідач може надавати таку допомогу.

З огляду на наведене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог щодо стягнення на користь позивача аліментів на її утримання, не ґрунтується на матеріалах справи та нормах чинного законодавства.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 просила стягнути на її користь аліменти до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 15000 грн. не надавши до суду доказів про спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 7 ст. 81 ЦПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений з 1 січня 2023 року у розмірі 2272 грн. на місяць.

Приймаючи до уваги, що визначений розмір позивачкою не доведений, та з урахуванням вимог чинного законодавства, колегія суддів, вважає, що стягненню підлягають аліменти на користь позивачки у розмірі 1500 грн. на утримання матері дитини, яка не досягла трирічного віку, оскільки вказаний розмір не буде надмірним тягарем для відповідача, проте зможе забезпечити інтереси матері.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення длясправи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача скасуванню, з постановленням у вказаній частині нового рішення, про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 10 лютого 2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 910 грн.

З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2023 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 скасувати.

Прийняти в цій частині постанову.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 ) аліменти на її утримання у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду з 10 лютого 2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В інший оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь держави судовий збір у розмірі 910 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 07 березня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова