1Справа № 335/3143/24 2/335/1731/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Гашук К.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: відділ по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про визначення місця проживання дітей разом із батьком,-

ВСТАНОВИВ:

21.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3-тя особа: відділ по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, в якому просить визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою фактичного проживання батька.

Дослідивши позовну заяву та її зміст, доходжу до висновку, що у відкритті провадження у даній справі, в частині позовних вимог про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 160 Сімейного кодексу України передбачає право батьків на визначення місця проживання дитини. При цьому частиною третьою цієї статті Кодексу визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , вбачається, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , і станом на час подання позову їй виповнилося повних 15 років.

Таким чином, у даному позові позивач, у тому числі заявив позовні вимоги про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто відносно неповнолітньої, якій на момент звернення до суду з позовом виповнилося 15 років.

Нормами ст. 161 СК України та ст. 29 ЦК України передбачено вирішення спору між батьками в судовому порядку лише щодо місця проживання малолітньої дитини, тобто яка, відповідно до ч. 2 ст. 6 СК України, не досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 06 лютого 2019 року у цивільній справі №522/12901/17 зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» належить тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Враховуючи зазначені норми СК України та позицію Верховного Суду, суддя доходить до висновку, що у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком, слід відмовити, оскільки дитина, місце проживання якої бажає визначити позивач, не є малолітньою і вже досягла чотирнадцяти років, а тому такі позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 186, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: відділ по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, в частині позовних вимог про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, проте може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя К.В. Гашук