Справа № 698/637/20
Провадження № 2/698/31/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Лазаренка В.В.,

при секретарі судових засідань Пугачовської Т.І., Гончар Т.О.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Токар О.М.,

представника відповідача адвоката Різник В.П.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, третя особа: директор Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненко Іван Миколайович про визнання наказів незаконними, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду через свого представника адвоката Токар О.М звернулася ОСОБА_1 з позовом до Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, третя особа: директор Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненко І.М. про визнання наказу про звільнення та наказів про зміну дати звільнення незаконними, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує, що наказом директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненка І.В. від 24.04.2020 року № 6/01-05 її звільнено з посади головного бухгалтера за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків та втратою довір`я до неї з боку власника або уповноваженого ним органу, а наказами від 04.06.2020 року № 16/01-05 та від 19.08.2020 року № 28/01-05 внесено зміни в попередній наказ, щодо дати звільнення з якими позивачка не згодна, оскільки вважає, що в період з 25.03.2020 року по 03.04.2020 року під час перебування директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненка І.В. на карантині та будучи повністю ізольованим від господарської та адміністративної діяльності закладу його обов`язки виконував заступник директора ОСОБА_3 , яким, зокрема видано наказ від 30.03.2020 року № 39/01-02 про встановлення надбавки, визначеним в наказі працівникам інтернату за складність, напруженість в роботі в розмірі 50 відсотків посадового окладу, який виконано позивачкою і здійснено нарахування та виплату зазначеної надбавки. Вказує, що її звільнення здійснено з порушенням вимог ч. 3 ст. 41, ч. 3 ст. 40 КЗпП України та п. 4.2. Колективного договору Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату в частині необхідності погодження звільнення з профспілковим комітетом, членом якої є позивачка.

Також позивачка зазначає, що внаслідок незаконних рішень про звільнення, вона зазнала значних моральних страждань та приниження своєї ділової репутації, як бухгалтер зі значним стажем роботи, у зв`язку з чим будучи інвалідом другої групи протягом тривалого часу перебувала на лікарняному, оскільки така звістка поглибила характер її хвороби, тому вона змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 05.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання на 17.03.2021 року.

02.03.2021 року представником відповідача адвокатом Різник В.П. подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідачем позов не визнається, просить відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивачки на користь інтернату судові витрати.

Свої заперечення мотивує тим, що за присутності директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на робочому місці головний бухгалтер Корчевська Л.А. подала подання заступнику директора про нарахування надбавки за напруженість та складність у роботі в розмірі 50 відсотків посадового окладу адміністративно-управлінському персоналу за березень 2020 року. Заступником директора ОСОБА_3 , за присутності директора інтернату, видано наказ про встановлення надбавки за складність, напруженість у роботі в розмірі 50 відсотків посадового окладу працівникам інтернату від 30.03.2020 року № 39/01-02 відповідно до якого встановлено надбавку за березень 2020 року та який протиправно виконаний головним бухгалтером ОСОБА_1 .. Зазначає, що у зв`язку з тривалою хворобою ОСОБА_1 , неодноразово видавалися накази про зміну дати її звільнення та 19.08.2020 року ОСОБА_1 була звільнена з посади головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України. Із вказаним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 19.08.2020 року, про що наявна відмітка в наказі № 28/01-05. Посилаючись на приписи абзацу 7 частини 1 ст. 43-1 КЗпП України та пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, вважає безпідставними твердження позивачки про її звільнення без погодження з профспілковим комітетом.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 30.06.2021 року задоволено клопотання представника позивачки адвоката Токар О.М. про витребування доказів, витребувано з Слідчого відділу Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області копію постанови від 17.12.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000166 від 05.08.2020 року.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 01.12.2021 року задоволено клопотання представника позивачки адвоката Токар О.М. про витребування документів з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 27.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 23.11.2022 року.

Позивачка та її представник адвокат Токар О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Позивачка суду пояснила, що виплата премії працівникам за наказом заступника директора ОСОБА_3 здійснювалася за рахунок фонду заробітної плати, який було не використано.

Представник відповідача адвокат Різник В.П. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважає, що відповідачем не порушено вимоги трудового законодавства при звільнені ОСОБА_1 ..

Третя особа директор Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненко І.М. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та пояснив, що він з 25.03.2020 року по 03.04.2020 року перебував на роботі на території установи, в карантинній зоні і виконував свої посадові обов`язки, у зв`язку з чим не передавав виконання своїх посадових обов`язків своєму заступнику ОСОБА_3 .. Тому ОСОБА_3 незаконно видано наказ № 39/01-02 від 30.03.2020 року «Про встановлення надбавки працівникам інтернату», який виконано головним бухгалтером. Також зазначив, що втратив довіру до ОСОБА_1 , оскільки нею, за наявності на робочому місці директора було подано на ім`я заступника директора ОСОБА_3 доповідна записка про необхідність преміювання працівників інтернату, не погодивши зазначене питання з ним.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Основоположні засади реалізації права на працю визначені положеннями ст. 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ст. 2 КЗпП України право громадян на працю забезпечується державою.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За правилом п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підстави припинення трудового договору з ініціативи роботодавця передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Отже, важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення, зокрема головного бухгалтера підприємства, установи, організації за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу власника підприємства і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою для звільнення.

Суд звертає увагу, що звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, викладених у статтях 148, 149 КЗпП України.

Так, відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За змістом ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що згідно відомостей сторінки 13 копії трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 від 07.09.1990 року, ОСОБА_1 12.11.2015 року призначена на посаду головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, наказ № 86 від 12.11.2015 року.

З посадової інструкції головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради вбачається, що згідно пунтів 1.3, 2.4, 2.8, 2.9 головний бухгалтер безпосередньо підпорядкований директору інтернату. Вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухобліку та збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну. За погодженням з директором інтернату забезпечує перерахування податків і зборів, передбачених законодавством, проводить розрахунки з іншими кредиторами відповідно до договірних зобов`язань. Здійснює контроль за веденням касових операцій, раціональним та ефективним використанням матеріальних, трудових та фінансових ресурсів.

Відповідно до п. 3.1 посадової інструкції головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату головний бухгалтер має право в межах своєї компетенції візувати і підписувати документи.

Відповідно до п. 3 посадової інструкції директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату директор інтернату відповідно до компетенції видає накази організаційно-розпорядчого характеру, затверджує посадові інструкції працівників інтернату, вирішує питання добору кадрів, вживає заходів до заохочення, у разі порушення трудової дисципліни та невиконання функціональних обов`язків накладає дисциплінарні стягнення на працівників.

Відповідно до пунктів 2.10 та 4.3 посадової інструкції заступника директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату заступник директора при тимчасовій відсутності директора (командировка, відпустка, тимчасова непрацездатність через хворобу, та інші підстави відсутності) здійснює керівництво інтернату. Заступник директора має право ставити підпис на документах, що стосуються діяльності психоневрологічного інтернату.

Відповідно до наказу № 102/01-02 від 03.10.2017 року «Про надання право першого підпису» директором Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненком І.М. з 03.10.2017 року надано право першого підпису на платіжних дорученнях та документах внутрішнього та зовнішнього документообігу заступнику директора ОСОБА_3 ..

Відповідно до наказу директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненка І.М. № 30/01-02 від 25.03.2020 року на виконання Постанови КМ України від 13.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України короно вірусу COVID-19», встановлено новий режим роботи інтернату позмінно, не покидаючи територію інтернату залишатись працювати на своїх посадових місцях, за їх згодою, наступних працівників: ОСОБА_2 - директор, ОСОБА_4 - лікар-психіатр, ОСОБА_5 - сестра медична, ОСОБА_6 - сестра медична, ОСОБА_7 - шеф-повар, ОСОБА_8 - молодша медична сестра, ОСОБА_9 - молодша медична сестра, ОСОБА_10 - кухонний працівник, ОСОБА_11 , - сестра медична з дієтичного харчування, ОСОБА_12 - молодша медична сестра, ОСОБА_13 - молодша медична сестра, ОСОБА_14 - молодша медична сестра, ОСОБА_15 - молодша медична сестра, ОСОБА_16 - молодша медична сестра, ОСОБА_17 - молодша медична сестра, ОСОБА_18 - молодша медична сестра, ОСОБА_19 - молодша медична сестра,, ОСОБА_20 - молодша медична сестра, ОСОБА_21 - молодша медична сестра, ОСОБА_22 - молодша медична сестра, ОСОБА_23 - молодша медична сестра, ОСОБА_24 - молодша медична сестра, ОСОБА_25 - молодша медична сестра, ОСОБА_26 - машиніст з прання та ремонту устаткування, ОСОБА_27 - молодша медична сестра.

Відповідно до наказу директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненка І.М. № 32/01-02 від 25.03.2020 року встановлено надбавку у розмірі 50 відсотків посадового окладу за виконання особливо важливої роботи, за складність, напруженість у роботі за фактично відпрацьований час в період карантину з 25.03.2020 року по 03.04.2020 року: ОСОБА_4 - лікарю-психіатру, ОСОБА_5 - сестрі медичній, ОСОБА_6 - сестрі медичній, ОСОБА_7 - шеф-повару, ОСОБА_10 - кухонному працівнику, ОСОБА_8 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_9 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_11 , - сестрі медичній з дієтичного харчування, ОСОБА_12 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_13 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_14 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_19 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_15 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_16 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_17 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_18 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_20 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_21 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_22 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_23 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_24 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_25 - молодшій медичній сестрі, ОСОБА_26 - машиністу з прання та ремонту устаткування, ОСОБА_27 - молодша медична сестра.

Відповідно до наказу директора Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної обласної державної адміністрації від 25.03.2020 року № 29-к за підсумками роботи у лютому 2020 року премійовано керівників установ соціального захисту населення, зокрема директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату ОСОБА_2 ..

Відповідно до наказу заступника директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Сівака В.В. № 34/01-02 від 26.03.2020 року за підсумками роботи у лютому 2020 року премійовано директора ОСОБА_2 .. Виплату премії провести у відсотковому відношенні до посадового окладу за фактично відпрацьований час в межах фонду заробітної плати установи.

Як вбачається з доповідної записки до заступника директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Сівака В.В. від 30.03.2020, погодженої головою ППО ОСОБА_28 , ОСОБА_1 просить надати надбавку за напруженість та складність у роботі в розмірі 50% за березень працівникам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_29 , ОСОБА_1 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , які працювали в посиленому режимі для забезпечення безперебійної роботи установи та в зв`язку з введенням карантинного режиму, а саме закупівлі продуктів харчування, медикаментів, виробів медичного призначення, нарахування заробітної плати та інших перерахувань відповідно до законодавства, огороження карантинної зони та ін..

Відповідно до проставленої резоюції ОСОБА_32 доручено підготувати наказ.

Відповідно до наказу заступника директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Сівака В.В. № 39/01-02 від 30.03.2020 року встановлено за березень 2020 року надбавку за складність, напруженість у роботі в розмірі 50 % посадового окладу: заступнику директора ОСОБА_3 , головному бухгалтеру ОСОБА_1 , бухгалтеру ОСОБА_31 , касиру ОСОБА_30 , економісту з фінансової роботи ОСОБА_33 , завідувачу господарства ОСОБА_29 , юрисконсульту ОСОБА_4 , секретарю-друкарці ОСОБА_34 .. Виплату надбавки здійснити в межах економії фонду оплати праці після виплат обов`язкового характеру.

Відповідно до наказу директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненка І.М. № 40/01-02 від 08.04.2020 року «Про внесення змін до наказу від 25.03.2020 року № 32/01-02» зазначено, що термін фактичного перебування в карантині директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату встановлено з 25.03.2020 року по 03.04.2020 року.

Відповідно до наказу директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненка І.М. № 6/01-05 від 24.04.2020 року звільнено ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з 30.04.2020 року. Економісту з фінансової роботи ОСОБА_33 наказано провести повний розрахунок по заробітній платі.

У якості підстави для звільнення позивачки у наказі зазначено: наказом № 39/01-02 від 30.03.2020 року, підписаним заступником директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Сіваком В.В., головний бухгалтер ОСОБА_1 безпідставно і незаконно здійснила виплату надбавки за високі досягнення у праці, виконання особливо важливої роботи, складність, напруженість у роботі собі особисто, як головному бухгалтеру, ОСОБА_3 та іншим працівникам адміністративного персоналу. При цьому, медико-лікувальний обслуговуючий персонал Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, який теж у березні виконував свої обов`язки не полишаючи територію інтернату у зв`язку із всесвітньою пандемією COVID-19, був позбавлений можливості отримати такі надбавки за рахунок фонду оплати праці у березні 2020 року, що є грубим порушенням п. 3 Положення про Мокрокалигірський психоневрологічний інтернат, що суперечить вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та посадовій інструкції (1.3, 2.4, 2.8, 2.9). Зазначені незаконні та протиправні дії ОСОБА_1 дають підстави вважати, як одноразове грубе порушення трудового обов`язку. Письмові пояснення ОСОБА_1 посилаючись на ст. 63 Конституції України давати відмовилася.

Із копії наказу директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненка І.М. № 16/01-05 від 04.06.2020 року вбачається, що у зв`язку з наданими 04.06.2020 року ОСОБА_1 листками про тимчасову непрацездатність у зв`язку з хворобою у період з 28.04.2020 року по 03.06.2020 року включно внесено зміни до наказу № 6/01-05 від 24.04.2020 року, а саме: звільнити ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з 04.06.2020 року. Здійснити виплату допомоги з тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 в розмірах, порядку та у строки, встановлені законодавством, а також виплатити компенсацію за невикористану відпустку.

Згідно копії акту від 04.06.2020 року головний бухгалтер Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату ОСОБА_1 відмовилась підписати наказ від 04.06.2020 року № 28/01-05 «Про звільнення ОСОБА_35 ».

Із копії наказу директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненка І.М. № 28/01-05 від 19.08.2020 року вбачається, що у зв`язку з наданими 19.08.2020 року ОСОБА_1 документів, що засвідчують її тимчасову непрацездатність у зв`язку з хворобою у період з 28.04.2020 року по 18.08.2020 року включно, внесено зміни до наказу № 6/01-05 від 24.04.2020 року, а саме звільнено ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з 19.08.2020 року. ОСОБА_1 здійснити передачу основних документів бухгалтерського обліку в.о. ОСОБА_36 до кінця робочого дня. Здійснити виплату допомоги з тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 в розмірах, порядку та у строки, встановлені законодавством, а також виплатити компенсацію за невикористану відпустку.

З наказом № 28/01-05 від 19.08.2020 року ОСОБА_1 ознайомлена.

Відповідно до відомостей сторінки 13 копії трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 від 07.09.1990 року, ОСОБА_1 19.08.2020 року звільнена з посади головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, наказ № 28/01-05 від 19.08.2020 року.

Згідно довідки № 20/01-13 від 14.01.2022 року на день звільнення 19.08.2020 року з ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок по заробітній платі.

Відповідно до копії довідки № 25 від 19.08.2020 року виданої головою первинної профспілкової організації ОСОБА_28 , ОСОБА_1 є членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату профспілки працівників соціальної сфери з 19.07.2006 року. Голова профспілки звільнення ОСОБА_1 не погоджував.

Протоколом № 1 засідання комісії з трудових спорів Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату від 27.05.2020 року відмінено наказ директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату від 24.04.2020 № 6/01-05 "Про звільнення ОСОБА_1 ".

З довідки, за результатами вивчення роботи Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату та направленої Департаментом соціального захисту населення Черкаської області 13.05.2020 року № 119/01-02 до Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату для усунення виявлених порушень, зокрема, встановлено, що не доведено факт щодо винуватості головного бухгалтера, відповідно до якого видано наказ про звільнення із займаної посади згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Також зазначено, що в січні та лютому поточного року в інтернаті виплачувалась надбавка за напружену працю та премія лише директору Інтернату на загальну суму 14662,51 грн. У березні 2020 року відповідно до наказу Інтернату від 30.03.2020 року № 39/01-02, підписаного заступником директора Інтернату, нараховано надбавку за напружену працю 8 працівникам на загальну суму 13183,09 грн..

Відповідно до акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЧК 292/15/АВ від 16.06.2020 року констатовано, що інспекційним відвідуванням порушень законодавства про працю директором інтернату не встановлено.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 16.02.2021 року у справі № 698/345/20 відмовлено у задоволенні позову Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради до Комісії з трудових спорів Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради про скасування рішення від 27.05.2020 року № 1, яким скасовано наказ директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради від 24.04.2020 року № 6/0-05 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України».

Постановою Черкаського апеляційного суду від 18.05.2021 року апеляційну скаргу Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради задоволено частково, рішення суду від 16.02.2021 року скасовано та закрито провадження у справі.

Крім того, постановою Черкаського апеляційного суду від 15.04.2021 року у справі № 698/517/20 за позовом ОСОБА_3 до директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради Мартиненка І.М. про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення скасовано рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 29.01.2021 року та залишено позов без задоволення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_33 , яка працювала у 2020 році економістом, суду показала, що в березні 2020 року було оголошено карантин та на території інтернату створено карантинну зону. Також зазначила, що з департаменту був отриманий наказ про здійснення надбавки за роботу в карантинній зоні. На підставі поданої заявки отримали грошові кошти та провели розрахунки, після чого залишилося 13000,00 грн.. Оскільки це цільове фінансування, яке не можна використовувати на інше фінансування, вирішили вісьмом працівникам інтернату здійснити виплату 50 % надбавки до заробітної плати за напруженість у роботі. Директор ОСОБА_2 у цей період перебував у карантинній зоні та не міг контактувати з іншими працівниками, у зв`язку з чим документи підписував заступник директора ОСОБА_3 ..

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , який працював у 2020 році заступником директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, суду показав, що правових підстав для звільнення ОСОБА_1 не було, оскільки директор ОСОБА_2 у цей період перебував у карантинній зоні, тому він як заступник директора з правом першого підпису на платіжних дорученнях та документах внутрішнього та зовнішнього документообігу підписував наказ № 39/01-02 від 30.03.2020 року. Вважає, що підставою для звільнення ОСОБА_1 були особисті мотиви у директора ОСОБА_2 ..

Свідок ОСОБА_32 , яка працювала у 2020 році секретарем та інспектором праці у Мокрокалигірському психоневрологічному інтернаті, суду показала, що з 25.03.2020 року по 03.04.2020 року директор інтернату ОСОБА_2 перебував у карантинній зоні, в зв`язку з чим спілкування з ним відбувалося у телефоному режимі, документи передавалися через скриньку, наказ про преміювання директора підписувався заступником директора ОСОБА_3 та питань про його незаконність не виникало.

За правилами ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як на підставу задоволення позовних вимог, представник позивачки посилається на те, що з 25.03.2020 року по 03.04.2020 року директор ОСОБА_2 перебував на карантині та не здійснював свої посадові обов`язки будучи ізольованим від господарської та адміністративної діяльності закладу.

Про те, із змісту постанови Черкаського апеляційного суду від 15.04.2021 року у справі № 698/517/20 встановлено, що відповідно до п. 2.10 посадової інструкції заступника директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради, наділений правом керівництва інтернатом лише у період відсутності директора, а директор на час видачі наказу «Про встановлення надбавки працівникам інтернату» від 30.03.2020 року перебував на роботі на території установи (в карантинній зоні), тому позивачем незаконно видано зазначений наказ № 39/01-02. В цій частині колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції, оскільки заступником директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Черкаської обласної ради Сіваком В.В. порушено посадові обов`язки, що є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Обставини щодо перебування директора ОСОБА_2 на роботі на території установи (в карантинній зоні) стороною позивача в судовому засіданні не спростовані та підтверджуються дослідженими доказами (табелем обліку використання робочого часу, накладними, актом списання, документами які містять резолюцію директора), а також показами свідків, які засвідчили можливість передання документів в карантинну зону.

Доказів покладення обов`язків директора на заступника директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Сівака В.В. в період з 25.03.2020 року по 03.04.2020 року суду не надано.

Таким чином, суд доходить висновку, що в період з 25.03.2020 року по 03.04.2020 року директор Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненко І.М. перебував на робочому місці, в зв`язку з чим міг самостійно наказом преміювати працівників інтернату.

Щодо доводів представника позивачки про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося без належного погодження з боку профспілкової організації, то суд приходить до висновку, що вказані обставини не мали значення при прийнятті наказів № 6/01-05 від 24.04.2020 року, № 16/01-05 від 04.06.2020 року та № 28/01-05 від 19.08.2020 року, оскільки до спірних правовідносин переважне право має застосування норми закону, а саме: пункту 6 частини 1 статті 43-1 КЗпП України, враховуючи, що на день звільнення ОСОБА_1 займала посаду головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату.

Разом з тим, за своїм змістом наказ про звільнення повинен вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

Як роз`яснено у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно пункту 27 Постанови Пленуму, на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 23.01.2018 року по справі № 273/212/16-ц зазначив, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

В наказі № 6/01-05 від 24.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП Ураїни зазначено, що ОСОБА_1 працюючи на посаді головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, грубо порушуючи свої трудові обов`язки, вчинила винні дії, що дають підставу вважати як одноразове грубе порушення трудових обов`язків (п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП Ураїни) та втрату довір`я до неї з боку власника або уповноваженого ним органу (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП Ураїни), що по суті є різними підставами для звільнення, а тому спірний наказ містить дві взаємновиключні правові підстави для звільнення.

Судом критично оцінюються доводи третьої особи щодо необхідності звільнення з займаної посади відповідачки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я до неї, оскільки зазначене формулювання причин звільнення не узгоджується з диспозицією п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Пояснення ОСОБА_2 в частині того, що ОСОБА_1 втратила довір`я, оскільки звернулася з поданням про преміювання не до нього, як до директора, який на час винесення наказу про преміювання працівників знаходився на робочому місці, а до його заступника, судом відхиляються оскільки про такі обставини не зазначено у спірному наказі про звільнення, а з досліджених доказів встановлено, що 26.03.2020 року наказ про преміювання директора ОСОБА_2 підписувався, саме заступником директора ОСОБА_3 та не ставиться під сумнів щодо його виконання.

Суд, критично оцінює доводи щодо попередньої роботи позивачки в частині оголошення їй догани відповідно до наказу директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату № 26/01-02 від 05.03.2019 року, оскільки відповідно до наказу директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату № 80/01-02 від 02.09.2019 року оголошену догану знято.

Крім того, суд вважає, що відповідачем в судовому засіданні не було доведено порушення ОСОБА_1 трудових обов`язів, які б суд міг розцінити як грубі, при звільненні останьої з посади головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки зі змісту наказу № 6/01-05 від 24.04.2020 року вбачається, що в наслідок дій позивачки були позбавлені можливості отримання надбавки за рахунок фонду оплати праці у березні 2020 року медико-лікувальний обслуговуючий персонал Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, в той час, як це було спростовано в судовому засіданні наданими доказами, а саме наказом № 32/01-02 від 25.03.2020 року, а виконання наказу щодо виплати премії за наказом заступника директора працівникам здійснено за рахунок наявних коштів фонду заробітної плати підприємства.

Відповідачем, в судовому засіданні належними та допустимими доказами також не доведено вчинення позивачкою одноразового грубого порушення трудових обов`язків та наявність причинного зв`язку між порушенням нею трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення та стали підставою для звільнення з займаної посади відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки судом не встановлено будь-яких істотних наслідків виконанням позивачкою наказу № 39/01-02 від 30.03.2020 року.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, за порушення щодо підписання наказу, виконання якого стало підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, до винної особи - заступника директора ОСОБА_3 , застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани, що в свою чергу є неспівмірним із звільненням фактичного виконавця такого наказу.

З огляду на те, що відповідачем не доведено факт вчинення ОСОБА_1 одноразового грубого порушення трудових обов`язків головного бухгалтера, виходячи з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено і відсутність істотних наслідків порушення трудових обов`язків, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосування до останньої найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення, а відтак права позивачки на працю підлягають захисту, а спірні накази в свою чергу є незаконними, що свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника та задоволення позову в цій частині.

За таких обставин, наказ № 6/01-05 від 24.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та накази № 16/01-05 від 04.06.2020 року, № 28/01-05 від 19.08.2020 року про зміну дат звільнення, як похідні, підлягають скасуванню, а позивачка відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України повинна бути поновлена на посаді головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі № 6-511цс16 зроблено правовий висновок про те, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19, сформульовано правовий висновок про те, що заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника з наступних підстав.

Так, заява про поновлення її на роботі була подана до суду 17.09.2020 року, за клопотанням представника відповідача та третьої особи судові засідання призначені на 22.04.2021, 01.03.2022, 29.06.2022, 15.09.2022, 12.10.2022, 15.03.2023, 22.06.2023, 27.07.2023, 19.10.2023, 16.11.2023, 11.12.2023, 21.02.2024 неодноразово переносилися. В той час, як за клопотанням позивачки та її представника судові засідання переносилися 21.07.2022, 27.12.2022, 25.01.2023, 16.05.2023 що значною мірою не вплинуло на час розгляду справи судом.

За таких обставин не вбачається недобросовісних дій позивачки чи зловживання процесуальними правами, її вина у тому, що спір про поновлення на роботі розглядався більше одного року, не встановлена, а саме по собі звернення до суду з процесуальним клопотанням про витребування доказів не свідчить про наявність вини працівника у затягуванні розгляду справи.

Згідно довідки № 21/01-13 від 14.01.2022 року, наданої Мокрокалигірським психоневрологічним інтернатом про розрахунок середнього заробітку за останні два місяці лютий-березень 2020 року, заробітна плата ОСОБА_1 за останні два робочі місяці перед звільненням становить: 6598,75 грн. у лютому 2020 року та 9898,13 грн. у березні 2020 року.

Разом з тим, при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу представник позивача припустилася помилки зазначивши загальну суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу 366550 грн. 28 коп..

Таким чином, з урахуванням положень ст. 235 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року за № 100 з наступними змінами та наданим суду розрахунком, який не заперечується іншими учасниками справи, враховуючи те, що згідно довідки відповідача, перевіреної у судовому засіданні, заробітна плата позивачки за два останні місяця становила 16496,88 грн., середньоденна заробітна плата за останні два місяці до звільнення складає 402,36 грн. (16496,88грн/41день), ОСОБА_1 не виконувала роботу на протязі 912 робочих днів, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.08.2020 року по 11.03.2024 року, у розмірі 366952,32 грн. (402,36 грн.*912 днів).

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13.01.2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Позивачка просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн..

З огляду на викладене, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення компенсації за спричинену відповідачем моральну шкоду, завдану позивачці внаслідок незаконного звільнення, оскільки позивачка надала належні та допустимі докази на підтвердження порушення її прав у сфері трудових відносин, яке призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а також нею доведено наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і незаконними наказами відповідача про її звільнення з посади головного бухгалтера. Разом з тим, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, знаходить суму моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. завищеною та такою, що не відповідає ступеню понесених позивачкою моральних страждань, а тому вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн..

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених в судовому засіданні обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи вищенаведене, а також принцип справедливості, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Водночас, враховуючи положення ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягненні суми середнього заробітку за один місяць.

Щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилом п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представник позивача адвокат Токар О.М. надала до суду договір про надання послуг адвоката від 26.08.2020 року, додаток № 1 про проведений розрахунок до договору про надання послуг адвоката від 26.08.2020 року, попередній розрахунок на оплату послуг адвоката та кінцевий розрахунок, з яких вбачається, що всього здійснено оплату послуг адвоката на суму 12500 грн..

Суд зауважує, що представником відповідача, як особою, яка може заперечувати зазначений позивачкою розмір витрат на оплату правничої допомоги, не подано до суду клопотання у порядку ст. 137 ЦПК України щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивачки, з наведенням у ньому обґрунтування та не надано відповідні докази на підтвердження доводів щодо неспівмірності заявлених позивачкою до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу із заявленими позовними вимогами.

Отже, дослідивши надані позивачкою документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки 12500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною адвокатом роботою.

Оскільки, позивачка на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про визнання незаконними і скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, тому з огляду на висновок суду про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681,60 грн (840,80*2).

Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 366952,64 грн., які підлягали оплаті судовим збором у розмірі 3669,53 грн (366952,64*1 %), позивачкою оплачені не були, тому з огляду на задоволення судом цих позовних вимог з відповідача на користь держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3669,53 грн.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн, що не оплачені судовим збором позивачкою відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», задоволені судом на 20 % (10000/50000*100), тому з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420,40 грн (2102/20*100).

За вказаних обставин, з відповідача на користь держави необхідно стягнути 5771 грн. 53 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату, третя особа: директор Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненко Іван Миколайович про визнання наказів незаконними, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати накази директора Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату Мартиненка І.М. № 6/01-05 від 24.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, № 16/01-05 від 04.06.2020 року про зміну дати звільнення ОСОБА_1 , № 28/01-05 від 19.08.2020 року про зміну дати звільнення ОСОБА_1 ..

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату з 19.08.2020 року.

Стягнути з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату (, місцезнаходження: 20540, Черкаська область, Звенигородський район, с. Мокра Калигірка, вул. Лесі Українки, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.08.2020 року по 11.03.2024 року у розмірі 366952 (триста шістдесят шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 64 (шістдесят чотири) коп., визначений без утримання податків, зборів, інших обов`язкових платежів, моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.. 00 коп. та судові витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп..

Стягнути з Мокрокалигірського психоневрологічного інтернату (, місцезнаходження: 20540, Черкаська область, Звенигородський район, с. Мокра Калигірка, вул. Лесі Українки, 5) на користь держави судовий збір в розмірі 5471 (п`ять тисяч чотириста сімдесят одна) грн. 12 (дванадцять) коп..

Допустити негайне виконання рішення суду у частині поновленні на роботі та стягненні суми середнього заробітку за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Лазаренко