КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1417/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №373/1851/23

12 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Керкези Я.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить змінити спосіб стягнення аліментів із відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , 2017 року народження, та сина ОСОБА_4 , 2018 року народження, з 1/3 частки усіх видів його доходів на тверду грошову суму в розмірі по 10000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання законної сили рішенням суду та до досягнення дітьми повноліття.

Посилається на те, що відповідно до судового наказу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2021 року із відповідача на її користь стягувалися аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач свій обов`язок по сплаті аліментів на утримання дітей виконує несвоєчасно, аліменти сплачує у мінімально встановленому розмірі. Враховуючи зростання потреб дітей, зважаючи на постійне зростання вартості продуктів харчування, ліків, канцелярських товарів, зважаючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, просить зміни спосіб стягнення аліментів.

8 листопада 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.41-82), відповідно до якого він просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Посилається на те, що з початком воєнних дій на території України він втратив все своє нерухоме майно та джерело доходів, що суттєво погіршило його матеріальне становище.

На даний час зареєстрований, як приватний підприємець, але будь-якої підприємницької діяльності не здійснює. Єдиний належний йому торгівельний павільйон, розташований в м. Щастя Луганської області, був понівечений та розграбований. Місто, в якому він проживав, на даний час перебуває в окупації.

Крім того, належна йому квартира розташована в м. Сєвєродонецьк Донецької області, яке перебуває в окупації, будинок, в якому розташована квартира, - напівзруйнований.

Він півтора року проживає в Німеччині, навчається на інтеграційних курсах, відвідує мовні курси, тому на даний момент фізично не має часу працювати та отримувати дохід, крім допомоги по безробіттю.

Не зважаючи на свій важкий на даний час матеріальний стан, намагається своєчасно сплачувати аліменти на утримання дітей. Продовжує сплачувати їх навіть після того, як позивач відмовилася від їх стягнення, подавши відповідну заяву до відділу державної виконавчої служби. Не дивлячись на те, що відносини із позивачем у нього були складними, після початку війни він допоміг колишній дружині та дітям евакуюватися до Німеччини, забезпечив їх житлом, влаштував до дитячого садка та початкової школи, допоміг з оформленням документів про реєстрацію місця проживання, отриманням грошових виплат.

Перед початком навчального року придбав для доньки ергономічну навчальну парту, яку позивач відмовилася забирати. Посилання позивача на зростання цін відповідають дійсності, але і розмір допомоги по безробіттю також зростає. Зростання цін на ліки та вартості лікування ніяким чином не стосується позивача та дітей, оскільки вони, за необхідності, отримують його безкоштовно завдяки безкоштовному медичному страхуванню. Крім того, зазначає, що має серйозне захворювання опорно-рухового апарату, про що відомо позивачу.

Йому було призначене оперативне лікування, яке вдається відтермінувати завдяки дотримання ним призначень та обмежень від лікаря. Також 25 січня 2023 року він отримав офіційного листа від Управління фонду авансових платежів на утримання у ФРН, в яких доводиться до його відома про звернення позивача до даного органу з метою призначення допомоги у вигляді авансової виплати аліментів, зазначивши його боржником. Відповідачу була висунута вимога про сплату аліментів за законодавством ФРН з роз`ясненням правових наслідків їх несплати.

Крім того, він, як платник аліментів має право здійснювати контроль за цільовим витрачанням коштів на утримання дітей, що неможливо на даний час зробити, з врахуванням того, що позивач із дітьми тривалий час зареєстровані та проживають за межами України та перебувають в процесі активної інтеграції в іноземній державі. Також зазначає, що від попереднього шлюбу має ще сина ОСОБА_7 , 2013 року народження. Вважає, що розмір аліментів, які просить стягувати позивач, є необгрунтовано великим та не підтверджений належними та допустимими доказами.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій вказує на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки діти стали старшими, що відповідно несе збільшення витрат на їх утримання, виховання, навчання, лікування та оздоровлення. Враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей вважає, що найбільш доцільним встановити аліменти з відповідача в розмірі 10 000 грн щомісячно на кожну дитину.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач шляхом зміни способу стягнення аліментів фактично просить збільшити їх розмір. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів існування обставин, передбачених у вищезазначених статтях СК України, не надає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено наступне.

Сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 17 серпня 2017 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київської області (актовий запис № 218).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.7-8). Рішення набрало законної сили.

Сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копій свідоцтв про народження дітей (а.с.12-14, 15) батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сторони по справі.

Відповідно до наданих позивачем копій довідок про реєстрацію місця проживання особи (а.с.9-11) вона та діти сторін по справі зареєстровані по АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії судового наказу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2021 року по справі № 373/1645/21 (2-н/373/136/21), з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 28 вересня 2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Переяславського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10 травня 2023 року було закрите виконавче провадження № НОМЕР_2 по примусовому виконанню вищезазначеного судового наказу за заявою стягувача.

Згідно розрахунку заборгованості № 7591 від 22 лютого 2023 року, зробленого Переяславським відділом державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 заборгованості по аліментах станом 01 березня 2023 року не має.

Із поданих відповідачем копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_2 щомісячно перераховував на користь позивача кошти в розмірі 100 євро, як сплата аліментних зобов`язань (а.с.46-55).

Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» за період із 01 січня 2023 року по 01 листопада 2023 року на рахунку ОСОБА_2 рух коштів відсутній (а.с.53).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 74915503 від 06 грудня 2016 року (а.с.56) вбачається, що відповідачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5990893 від 10 липня 2013 року (а.с.57) відповідач ОСОБА_2 є власником торгівельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_3 .

На підтвердження факту проживання сторін по справі та їх спільних дітей на території Німеччини відповідачем подані копії посвідок на проживання (а.с.61, 65).

Відповідачем подане підтвердження реєстрації на курс професійної мови (а.с.58).

Відповідно до копій довідок (а.с.62-63) позивачем та відповідачем були подані заяви на отримання пільг, які включають забезпечення прожиткового мінімуму та будь-які витрати на проживання.

Як вбачається із копії повідомлення витрати на оренду квартири сплачує Центр зайнятості ФРН ( а.с.67-68).

Позивач звернулася до Управління фонду авансових платежів на утримання у ФРН з метою призначення допомоги у вигляді авансової виплати аліментів, внаслідок чого на адресу відповідача були направлені відповідні листи з вимогою сплати таких платежів (а.с.74-79).

Як вбачається із консультативного заключення травматолога від 18 грудня 2020 року (а.с.60) ОСОБА_2 має захворювання хребта, що підтверджується копією протоколу магнітно-резонансної томографії від 10 лютого 2020 року (а.с.80).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_2 має неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.66).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст.ст.183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст.182 - 184, 192 СК України.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не навела та не довела існування обставин, які є підставою для зміни способу стягнення аліментів після ухвалення судового рішення, у зв`язку із чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення позову та зміну способу стягнення аліментів.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до незгоди позивача з висновками суду по суті спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

В зв`язку з тим, що дана справа згідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2023 року алишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: