КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/822/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Гуля В.В. (суддя-доповідач)

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання - Никифорова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд до ОСОБА_1 з позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 25 травня 2022 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №408.

В обґрунтування позову зазначала, що кожен з подружжя живе своїм власним життям, шлюб є формальним, фактично розпався і позивач не бажає його відновлення.

На підставі викладеного позовні вимоги просив задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 травня 2022 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №408.

Не погоджуючись з указаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить рішення суду скасувати у повному обсязі.

У мотивування скарги зазначає, що позивач не надала жодного доказу того, що сімейні стосунки подружжя припинилися.

Уважає, що суд першої інстанції повинен був з`ясувати взаємостосунки подружжя, дійсні мотиви розірвання шлюбу, вжити заходів для примирення подружжя.

Вказує, що місцевим судом розглянуто справу за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про таку справу, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Позивач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 25 травня 2022 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №408.

Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки між нею та чоловіком стали виникати непорозуміння через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного домашнього господарства.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частин третьої-четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

За змістом статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторони примирилися, проживають однією сім`єю.

Аргументи відповідача, що позивач не надала жодного доказу того, що сімейні стосунки подружжя припинилися, а суд першої інстанції повинен був з`ясувати взаємостосунки подружжя, дійсні мотиви розірвання шлюбу, не заслуговують на увагу суду, оскільки позивач, як під час розгляду справи судом першої, так і апеляційної інстанції не виявила бажання примиритися з відповідачем. У позовній заяві наполягала на розірванні шлюбу, пославшись на те, що на теперішній час кожен зі сторін живе своїм життям, а тому шлюб є формальним та не може бути відновлений, оскільки позивач цього не бажає.

Також необґрунтованими є доводи відповідача, що суд першої інстанції не вжив достатніх заходів для примирення подружжя, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком (Правовий висновок Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18).

Щодо неналежного повідомлення відповідача.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За вимогами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, а судові повідомлення - судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про призначене судове засідання на 26 жовтня 2023 року судом першої інстанції 12 жовтня 2023 року на електронну пошту та додатково за номером телефону.

Проте, доказів отримання відповідачем судової повістки-повідомлення на електронну адресу матеріали справи не містять.

Також з матеріалів справи не вбачається, що відповідач звертався до суду із заявою/клопотанням, в якому повідомляв свої електронну адресу та номер телефону, на які судом здійснювалось повідомлення.

Станом на час ухвалення судом рішення у справі були відсутні будь-які докази повідомлення ОСОБА_1 про розгляд даної справи, хоча таке повідомлення є обов`язковим і апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Виходячи з наведеного, колегія доходить висновку, що місцевий суд правильно задовольнив позовні вимоги про розірвання шлюбу, проте не перевірив належність повідомлення відповідача станом на час ухвалення рішення, у зв`язку з чим порушив норми процесуального права, що у відповідності до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення апеляційної скарги частково та задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 073,60 грн.

Підстави для компенсації витрат відповідача на подання апеляційної скарги відсутні, оскільки рішення суду першої інстанції скасовано виключно з процесуальних підстав та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ), зареєстрований 25 травня 2022 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №408, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 073,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник