РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, визначення додаткового строку для прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та встановити факт позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , постійного проживання разом із своєю свекрухою (спадкодавцем) ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), складено відповідний актовий запис за №2968 від 09 грудня 2021 року (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ) на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ; визначити позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, зокрема строк у шість місяців.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано. Окрім цього, позивач ОСОБА_1 являється невісткою ОСОБА_2 , яка в свою чергу є матір`ю колишнього чоловіка позивачки ОСОБА_3 .

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право власності на житло від 15 березня 2000 року вбачається, що Управління житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради посвідчує, що квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам її сім`ї ОСОБА_3 . Свідоцтво видане згідно з наказом від 15 березня 2000 року №78.

За свого життя, ОСОБА_3 , 18 листопада 2021 року склав заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні заповітом від 18 листопада 2021 року, посвідченим Червук В.М., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №423 з якого вбачається, що ОСОБА_3 , РНОКПП, ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , будучи при здоровому розумі та ясній пам`яті, повністю розуміючи значення своїх дій, діючи добровільно та без будь-якого до того примушення, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З дослідженого в судовому засіданні Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67360826 від 18 листопада 2021 року наданого приватним нотаріусом Червук В.М. вбачається, що було проведено реєстрацію заповіту, номер у Спадковому реєстрі 68676595, місце посвідчення Рівненська обл., Рівненський міський, приватний нотаріус Червук В.М., дата посвідчення 18.11.2021, заповідач ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання або місце перебування: АДРЕСА_1 .

Крім того, за свого життя ОСОБА_2 18 листопада 2021 року склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні заповітом від 18 листопада 2021 року, посвідченим Червук В.М., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №422 з якого вбачається, що ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживаюча за адресою АДРЕСА_1 , будучи при здоровому розумі та ясній пам`яті, повністю розуміючи значення своїх дій, діючи добровільно та без будь-якого до того примушення, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З дослідженого в судовому засіданні Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67360106 від 18 листопада 2021 року наданого приватним нотаріусом Червук В.М. вбачається, що було проведено реєстрацію заповіту, номер у Спадковому реєстрі 68676291, місце посвідчення Рівненська обл., Рівненський міський, приватний нотаріус Червук В.М., дата посвідчення 18.11.2021, заповідач ОСОБА_2 , РНОКПП: ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання або місце перебування: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 09 грудня 2021 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), з якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №2968.

З дослідженої в судовому засіданні довідки про останнє місце реєстрації померлого від 13 травня 2022 року №16760 виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та знята з реєстраційного обліку ІНФОРМАЦІЯ_8 у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_3 помер, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 виданим 28 травня 2022 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), з якого вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , про що складено відповідний актовий запис №1159.

З дослідженої в судовому засіданні Інформації про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської області ради від 28 вересня 2022 року №40352 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , унікальний номер запису в ЄДДР 422 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 17.12.1999 р. по теперішній час.

З дослідженого в судовому засіданні акту про встановлення факту проживання громадянки ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 від 10 січня 2022 року складеного та підписаного головою правління ОСББ «Черняка 18» Воловодик Н.П. та свідками-сусідами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що було проведено обстеження квартири АДРЕСА_3 . Внаслідок обстеження виявлено, що громадянка ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за даною адресою: АДРЕСА_1 .

З дослідженої в судовому засіданні заяви ОСОБА_5 від 16 січня 2023 року, посвідченої Самсонюк О.А., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області та зареєстрованої в реєстрі за №35 вбачається, що ОСОБА_5 , розуміючи суть питання та цілком свідомо підтверджує та засвідчує, що громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_4 , Україна з 01 листопада 2021 року.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, у листопаді 2022 року вона звернулась до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Матвійчука О.С. щодо заведення спадкової справи після смерті своєї свекрухи ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, листом від 16 листопада 2022 року вих.№128/01-16, приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Матвійчук О.С. (діючого в порядку заміщення ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області) щодо заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомив, що ОСОБА_1 пропущений строк для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України, який складає 6 місяців і розпочинається з дня відкриття спадщини, а також строк, передбачений положеннями пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів від 28.02.2022 №164 (зі змінами) щодо зупинення перебігу строку для прийняття спадщини на час дії воєнного стану, але не більше, ніж на чотири місяці, оскільки з дня відкриття спадщини минуло 11 місяців та 8 днів. Водночас, із поданих документів не вбачається, що заявник постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відтак вона не вважається таким спадкоємцем, що прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. У зв`язку з цим не вбачається за можливе прийняти заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та завести спадкову справу на її підставі та роз`яснено право на звернення до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

З дослідженої в судовому засіданні інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74473820 від 25.10.2023 наданої приватним нотаріусом Матвійчук О.С. вбачається, що за параметрами запиту ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

З дослідженої в судовому засіданні довідки приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області від 27 жовтня 2023 року №140/01-16 вбачається, що довідка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що за матеріалами спадкової справи №49/2022, заведеної до майна померлого ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_11 , що станом на 27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 .

В подальшому, 15 березня 2023 року позивач звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2023 року по цивільній справі №569/4634/23 було відмовлено заявнику у відкритті провадження у даній цивільній справі, а ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 серпня 2023 року апеляційну скаргу заявниці залишено без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2023 року без змін. Після чого, позивач звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з даним позовом.

Фактично, на даний час позивач є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті її чоловіка (колишнього), звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса, так і свекрухи (звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса з пропущеними строками), які обоє склали заповіт безпосередньо на її користь; відмови від прийняття спадщини не заявляла.

Верховний Суд в Постановах від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц (провадження №61-39374св18); від 14 квітня 2021 року у справі №205/2102/19 (провадження №61-872св21), від 15 листопада 2021 року у справі №554/10125/20 (провадження №61-12758св21) неодноразово зазначав, що існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним.

В Постанові верховного Суду від 03 серпня 2022 року по справі №759/12740/21 (провадження №61-126 св 22), яка є аналогічною щодо підстав та предмету даної справи викладено наступні висновки:

«Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені такої інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений пі час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду )частина четверта статі 315 ЦПК України).

У пункті 1 постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 (провадження №61-51 сво 18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів, у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567 цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можності одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому, закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факт потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду, і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвічує факт, що має юридичне значення. Для цього, заявник разом із заявою про встановлення факту, подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причини відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Згідно з пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися о суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним обіднє сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суді і заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею ст.1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя стаття 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.».

При цьому, у вищезазначені постанові Верховний Суд в черговий раз звернув увагу, що існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним та посилання на положення статті 1277 ЦК України, яка регулює відумерлість спадщини і при певних обставинах перехід спадщини у власність територіальної громади, є безпідставним, так як це стосується випадку, коли взагалі відсутні спадкоємці або відмовилися від прийняття (частина перша).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, які містяться у постановах від 26 вересня 2012 року, 04 листопада 2015 року та 14 вересня 2016 року, винесених за результатами розгляду справ №6-85цс12, №6-1486цс15 та №6-1215цс16 відповідно, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Верховний Суд вказує на те, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком.

Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Вищезазначене положення також викладене і у постанові третьої Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі №405/7058/19, зокрема: «…Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі N6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі N 750/262/20 (провадження N 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі N 145/148/20 (провадження N 61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі N 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі N 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі N 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.».

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що позивач постійно проживала разом з померлою свекрухою за адресою АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини; позивачем з поважних причин було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті колишньої свекрухи; в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення. Однак, на думку суду, позивачу слід визначити двохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який буде цілком достатнім для звернення з відповідною заявою до нотаріуса та зібрання всіх необхідних для цього документів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263-265,268,273,315,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_1 разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 .

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 тривалістю 2 (два) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1

Відповідач: Виконавчий комітет Рівненської міської ради, м.Рівне, вул.Соборна, 12А,

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов