Справа № 128/1918/21
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Кривоноса Д.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_5 , Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що 11.05.1999 за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на 7/20 часток житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання від 13.04.1999, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

19.05.1999 спірна частина даного будинку була зареєстрована за ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 19.05.1999, укладеного між ОСОБА_10 (діяв на підставі доручення від імені ОСОБА_8 ) та ОСОБА_9 , даний договір посвідчено цього ж числа приватним нотаріусом Вінницького міського та районного нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. та зареєстровано в реєстрі за № 568.

04 червня 1999 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 чоловіком ОСОБА_4 , укладено Договір дарування, який посвідчено цього ж числа завідуючою Вінницької районної державної нотаріальної контори Ісаєвою О.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № І-1197.

Згідно умов вказаного Договору дарування, ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_11 прийняв у дар 7/20 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1 та розташованих на присадибній земельній ділянці, а саме: один жилий дерев`яно валькований обкладений цеглою будинок жилою площею 84,2 кв.м., зазначений на плані літерою «А», а також господарські будівлі: три сарая «Б», «б», «К»; літня кухня «В»; дві вбиральні «Д», «У»; вбиральня «Ж», погріб «І», огорожа «№1».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер в смт Вороновиця Вінницького району Вінницької області.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 відкрилася спадщина, до складу якої також увійшли 7/20 часток на жилий будинок з господарськими будівлями, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав померлому згідно договору дарування, що був посвідчений 04 червня 1999 року завідуючою Вінницької районної державної нотаріальної контори Ісаєвою О.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №І-1197.

Згідно рішення Вороновицької селищної ради 02 сесії 07 скликання від 08 грудня 2015 року «Про перейменування назв вулиць та провулків в АДРЕСА_2 .

Спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_11 прийняла дружина - ОСОБА_4 і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Таким чином в даний час, законним власником 7/20 часток даного житлового будинку є ОСОБА_4 , що унеможливлює реєстрацію права власності на цей же об`єкт нерухомого майна за іншою особою.

Дійсно, раніше, а саме: в 2015 році Реєстраційною службою Вінницького районного управління юстиції Вінницької області було внесено запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про право власності № 12184304 від 19.11.2015, згідно якого право власності на 7/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі отриманого нею в приватного нотаріуса Вінницького нотаріального округу Надольської Т.С. дублікату від 25.02.2014 договору довічного утримання, вчиненого 13.04.1999, хоча в цей час дане майно вже декілька разів було відчужено і у ОСОБА_5 не було законної підстави для реєстрації права власності на майно, яке їй не належить і вже було зареєстровано у встановленому законом порядку на праві власності за ОСОБА_11 . Державний реєстратор був зобов`язаний перевірити шляхом надання відповідного запиту реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, вчинену до 01.01.2013, тобто, отримати відомості з КП «ВООБТІ» станом на 2015 рік - коли було прийнято Рішення про державну реєстрацію права власності від 24.11.2015 за ОСОБА_5 і тому законних підстав для реєстрації її права власності не було.

Так, згідно норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної реєстрації.

ОСОБА_5 , фактично ввела в оману державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, достовірно знаючи про той факт, що 7/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 вона відчужила ще у 1999 році та будь-яких прав на вказане майно не має, знаючи, що дане майно перебуває в законній власності іншої особи, незаконно зареєструвала на нього право власності як в 2015 році, так і потім незаконно відновила цю реєстрацію 25.09.2020 році.

Так, на підставі постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року справа № 802/396/16-а та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року (по цій же справі), які набули законної сили запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності № 12184304 від 19.11.2015 та рішення державного реєстратора №26403598 від 24.11.2015, згідно якого право власності на 7/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 було скасовано.

Однак, згідно постанови Верховного Суду від 31 липня 2020 року по справі № 802/396/16-а, постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року по справі № 802/396/16-а були скасовані, провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області в особі відділу з питань державної реєстрації, третя особа ОСОБА_5 , про визнання протиправним та скасування рішення закрито. Роз`яснено позивачці право на звернення з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Проте, станом на час ухвалення постанови Верховного Суду від 31 липня 2020 року по справі № 802/396/16-а, предмет позову був відсутній, так як за ОСОБА_5 не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав право власності на спірну частину будинку і ця реєстрація не могла бути вчинена знову на той же самий об`єкт нерухомого майна, без визнання спочатку недійсними попередніх правовстановлюючих документів законних власників майна (два договори дарування, свідоцтво про право на спадщину за законом).

Так, на момент розгляду справи № 802/396/16-а Верховним Судом фактично постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року справа № 802/396/16-а, яка набула законної сили була виконана і право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 19.11.2015, вчинене на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26403598 від 24.11.2015 10:30:59 за ОСОБА_5 було скасовано.

Цей факт підтверджується і наданою ОСОБА_4 Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.11.2020 номер інформаційної довідки: 231231462, згідно якої підтверджено, що в даний час 7/20 часток на жилий будинок з господарськими будівлями, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_4 .

Якби Рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 не було скасовано, тоді б неможливо було зареєструвати право власності за ОСОБА_4 .

Тобто, після ухвалення Постанови Верховного Суду від 31 липня 2020 року по справі № 802/396/16-а були відсутні підстави для звернення ще раз до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 не існувало і законних підстав для нової реєстрації не було.

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа № 128/645/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 недійсним договору дарування, визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням, виселення та зняття з реєстрації, визнання незаконним та скасування рішення та запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування часток домоволодіння, усунення перешкод в користуванні часткою будинковолодіння.

21.12.2020 позивачем ОСОБА_5 було подано до Вінницького районного суду Вінницької області по справі № 128/645/16-ц позовну заяву про збільшення позовних вимог разом з заявою про поновлення строку на подання заяви про збільшення позовних вимог.

Збільшення позовних вимог стосується саме вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення індексний номер: 38244232 від 21.11.2017 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 7/20 частки домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 та витребування майна; судове засідання по справі було призначено на 29.12.2020.

23.02.2021 ОСОБА_5 подала до Вінницького районного суду Вінницької області по справі № 128/645/16-ц зустрічний позов до про скасування державної реєстрації права власності на 7/20 часток на жилий будинок з господарськими будівлями, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 незаконно відновлена в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_5 , яка не є власником даного майна, а тому немає законних підстав для державної реєстрації цього права за нею.

Однак, ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року по справі № 128/645/16-ц в прийнятті зазначеного зустрічного позову було відмовлено.

Копія цієї ухвали суду разом з матеріалами зустрічної позовної заяви була вручена представнику ОСОБА_4 адвокату Галіциній В.В. лише 09.07.2021 в судовому засіданні по справі № 128/645/16-ц , в зв`язку з відсутністю у суду фінансування на оплати поштової кореспонденції.

Тому, дана позовна заява подається як окремий позов 09.07.2021, хоча тісно пов`язана зі справою № 128/645/16-ц.

Так, лише 05.11.2020 ОСОБА_4 було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.11.2020 номер інформаційної довідки: 231231462, згідно якої підтверджено, що 7/20 часток на жилий будинок з господарськими будівлями, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_4 , дата, час державної реєстрації : 21.11.2017 10:23:55, державний реєстратор: Каблучко Юлія Володимирівна, Вінницька районна державна нотаріальна контора, Вінницький районний нотаріальний округ, Вінницька область; підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-1195, виданий 21.11.2017, видавник: ОСОБА_13 , державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38244232 від 21.11.2017 10:36:26, ОСОБА_13 , Вінницька районна державна нотаріальна контора, Вінницький районний нотаріальний округ, Вінницька область.

Саме дану реєстрацію права власності просить визнати незаконною та скасувати позивач ОСОБА_5 у своїй позовній заяві про збільшення позовних вимог, хоча дана вимога є абсолютно безпідставною та необґрунтованою.

Так, ОСОБА_5 не є взагалі власником спірної частини будинку, оскільки він був відчужений у встановленому законом порядку нею ще в 1999 році і її право власності з цього часу припинено і перейшло до інших осіб, а також свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-1195, видане 21.11.2017 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_11 дружині ОСОБА_4 є цілком законним і не визнано недійсним, а тому відсутні підстави взагалі для визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності за законним спадкоємцем.

Таким чином, цілком на законних підставах в даний час право власності на 7/20 часток на жилий будинок з господарськими будівлями, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано саме за ОСОБА_4 .

Так, в матеріалах справи № 128/645/16-ц відсутнє рішення суду про визнання недійсними попередніх правовстановлюючих документів про право власності на зазначену частину будинку, а саме: договорів дарування.

Наявність дійсної державної реєстрації права власності на 7/20 часток на жилий будинок з господарськими будівлями, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 унеможливлює в даний час наявність законної реєстрації права власності на цей же об`єкт нерухомого майна на іншу особу і грубо порушує права власника ОСОБА_4 .

Однак, в даний час позивачу стало відомо про те, що право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 19.11.2015 (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26403598 від 24.11.2015 10:30:59 ) відновлено за ОСОБА_5 на 7/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Така реєстрація права власності є протиправною і грубо порушує права позивача, як законного власника зазначеної частини будинку, яка належить їй згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-1195, виданий 21.11.2017, ОСОБА_13 , державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори.

Фактично, в даний час законної підстави для відновлення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.11.2015, на підставі якого було зареєстровано в 2015 році право власності на 7/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 немає.

Так, згідно постанови Верховного Суду від 31 липня 2020 року по справі № 802/396/16-а було лише скасовано рішення адміністративних судів першої та апеляційної інстанції, однак зазначеною постановою Верховного Суду не було припинено право власності належного власника ОСОБА_11 або його спадкоємця ОСОБА_4 , право власності якої було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на цей же об`єкт 21.11.2017, а тому у державного реєстратора в 2020 році, навіть після ухвалення постанови Верховного Суду від 31 липня 2020 року по справі № 802/396/16-а, були відсутні законні підстави для відновлення реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.11.2015 за ОСОБА_5 на спірну частину будинку, оскільки на цей же об`єкт нерухомого майна вже була наявна не скасована і не припинена державна реєстрація права власності за ОСОБА_4 .

Таким чином, в 2020 році, згідно норм ст. 10 ч. 3, 24 ч. 1 п. 5, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» були наявні усі підстави для відмови у відновленні державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 на 7/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки постановою Верховного Суду від 31 липня 2020 року по справі № 802/396/16-а не було припинено права власності на це майно за ОСОБА_4 .

Реєстрація права власності за ОСОБА_5 на 7/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 не могла бути відновлена 25.09.2020 навіть на підставі постанови Верховного Суду від 31 липня 2020 року по справі № 802/396/16-а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки подвійна реєстрація за різними особами права власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна не допускається. На даний час відповідачка ОСОБА_5 не має законного права власності на 7/20 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , оскільки її право власності припинилося на підставі договору дарування від 19.05.1999, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського та районного нотаріального округу Посвятенком Ю.Д., зареєстрований в реєстрі за № 568.

Підстав для визнання його недійсним немає, докази на підтвердження недійсності цього договору дарування та довіреності ОСОБА_5 не надані.

Державна реєстрація права власності на спірну частину будинку за ОСОБА_5 була відновлена державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради 25.09.2020 на підставі постанови Верховного Суду від 31липня 2020 року по справі № 802/396/16-а, хоча зазначена постанова не припинила права власності ОСОБА_4 на цей же об`єкт нерухомого майна і не містила вказівки щодо відновлення реєстрації права власності за ОСОБА_5 .

Про порушення своїх законних прав, як власника майна, ОСОБА_4 вперше дізналася з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (та інших Реєстрів) інформаційна довідка від 22.02.2021, номер інформаційної довідки 245350206, а тому саме з цього часу починає перебіг строк позовної давності згідно норм ст. 261 ЦК України.

За наведених обставин позивач звертається до суду з позовною заявою, в якій просить визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності та рішення державного реєстратора Бадюк Олени Вячеславівни, Реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26403598 від 24.11.2015 10:30:59, форма власності: приватна; вид спільної власності: спільна часткова; розмір частки : 7/20, номер запису про право власності/довірчої власності 12184304, дата та час державної реєстрації 19.11.2015 року 13:27:58; запис про державну реєстрацію права власності відновлений 25.09.2020 року; підстава для державної реєстрації (підстава виникнення права власності): дублікат договору довічного утримання, серія та номер: 416, виданий 25.02.2014, видавник : Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Надольська Т.П., виданий на зміну втраченого договору довічного утримання № 1030 від 13.04.1999 року Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Надольська Т.П., яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на 7/20 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та стягнути понесені судові витрати.

Представником відповідача Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради - Марценюком В. було надано відзив на позовну заяву ОСОБА_4 , в якому сторона відповідача при вирішенні спору покладається на розсуд суду, зазначивши про наступне.

На підставі рішення державного реєстратора реєстраційної служби ВРУЮ Бадюк О.В. № 26403598 від 24.11.2015 до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 12184304 щодо права спільної часткової власності (розмір частки 7/20) ОСОБА_5 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.09.2016 у справі № 802/396/16-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016, визнано протиправним та скасовано рішення державного ресторатора реєстраційної служби ВРУЮ ОСОБА_14 № 26403598 від 24.11.2015.

22.05.2017 державним реєстратором Департаменту на підставі заяви ОСОБА_4 , прийнятої 19.05.2017 о 13:51:23 за реєстраційним номером 22369146, прийнято рішення про скасування №35286181, яким скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно№ 12184304.

Підставою для прийняття рішення про скасування № 35286181 була постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 19.09.2016.

При цьому, постановою КАС у складі ВС від 31.07.2020 у справі № 802/396/16-а скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19.09.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016, а провадження у справі № 802/396/16-а - закрито.

Надалі, 25.09.2020 державним реєстратором Департаменту на підставі заяви ОСОБА_5 , прийнятої 25.09.2020 о 15:55:50 за реєстраційним номером 41641901, прийнято рішення про скасування за № 54265725, яким відновлено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 12184304.

Підставою для прийняття рішення про скасування за № 54265725 була постанова КАС у складі ВС від 31.07.2020 у справі № 802/396/16-а.

На думку сторони відповідача, рішення про скасування за № 54265725 є правомірним з огляду на, те, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 19.09.2016 у справі № 802/396/16-а, якою визнано протиправним та скасовано рішення державного ресторатора реєстраційної служби ВРУЮ ОСОБА_14 № 26403598 від 24.11.2015 була скасована, а спір не був вирішеним остаточно, а отже на момент звернення

ОСОБА_5 з заявою щодо поновлення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 12184304 був відсутній судовий акт, який свідчив про протиправність рішення державного ресторатора реєстраційної служби ВРУЮ ОСОБА_14 № 26403598 від 24.11.2015.

Як вказано в рішенні Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до абз. 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Як зазначено у правовій позиції, висвітленій у постанові КЦС у складі ВС від 07.04.2021 у справі № 640/12313/19: «ефективними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 адвокат Галіцина В.В. пред`явлені позовні вимоги своєї довірительки підтримала, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просила їх задоволити, зазначивши також про припинення права власності ОСОБА_5 на 7/20 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Чуприна О.М. в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність.

Представник відповідача Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Петренко К.В. в судовому засіданні підтримала позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, який був наданий попередньо представником ОСОБА_15 .

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить да наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 07.07.1990 (т.1 а.с. 18) позивач ОСОБА_4 являється дружиною ОСОБА_11 .

На підставі договору довічного утримання від 13.04.1999, укладеного між ОСОБА_16 та відповідачем ОСОБА_5 , 11.05.1999 за відповідачем зареєстроване право власності (7/20 частки на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) (т.1 а.с. 17).

Оглядом матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що 19.05.1999 ОСОБА_10 , який діяв від імені ОСОБА_5 на підставі доручення, посвідченого Лучинською Л.П., приватним нотаріусом Хмільницького нотаріального округу Вінницької області 16.05.1999 в реєстрі за №908, подарував ОСОБА_9 7/20 частини вищевказаного будинковолодіння.

04.06.1999 ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_11 7/20 частини будинку, що підтверджується копією договору дарування від 04.06.1999, що зареєстрований в реєстрі за № I-1197 державним КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (т.1 а.с. 16).

Згідно рішення Вороновицької селищної ради 02 сесії 07 скликання від 08 грудня 2015 року «Про перейменування назв вулиць та провулків в АДРЕСА_2 шлях (т.1 а.с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 , чоловік позивача помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.01.2008 (т.1 а.с. 17).

Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_11 , позивач ОСОБА_4 16.07.2008 подала заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 7/20 частки на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 47 - 95); інші спадкоємці відсутні.

В матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 наявна довідка від 26.12.2013 №36, згідно якої на вказаний житловий будинок була проведена реєстрація права власності: 3/10 частки за ОСОБА_17 , 7/20 часток за ОСОБА_11 , 7/20 часток за ОСОБА_18 , при цьому зазначено, що інформація щодо власників формувалась до 31.12.2012.

З копії реєстраційної справи по об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що 24.11.2015 державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_5 , індексний номер 26403598 на 7/20 частки жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 65 - 149).

Спірні правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (далі - Порядок).

Відповідно до Закону 1952-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Частиною 1 ст. 15 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов`язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (далі - Порядок №868) під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Як встановлено по справі, за ОСОБА_11 на підставі договору дарування від 04.06.1999, Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 04.06.1999 було зареєстровано право власності на 7/20 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 .

До 01.01.2013 державна реєстрація прав здійснювалася реєстраторами бюро технічної інвентаризації в порядку, визначеному Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 N 1692/5).

На дату реєстрації права власності за ОСОБА_11 діяла Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998.

Відповідно до п. 1.5, 1.6, 1.7 Інструкції державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.

Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності.

Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна.

В свою чергу, оскаржуване у даній справі рішення було прийнято на підставі дублікату договору довічного утримання від 13.04.1999.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

На думку суду, в даному випадку, державний реєстратор мала б винести рішення про відмову у державній реєстрації права власності за ОСОБА_5 на 7/20 частки жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV.

Таким чином, державним реєстратором не було вжито заходів, передбачених п. 1 та п. 8-1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV та п. 15 Порядку № 868, що призвело до неправомірної подвійної реєстрації права власності на нерухоме майно, а тому права позивача мають бути поновлені шляхом скасування рішення індексний номер 26403598 від 24.11.2015 р. про державну реєстрацію права власності на 7/20 частки на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на що позовні вимоги ОСОБА_4 слід задоволити.

При ухваленні рішення суд також керувався наступним.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Законом України №3065 ІХ від 02.05.2023 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання вчинення нотаріальних та реєстраційних дій при набутті прав на земельні ділянки» ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено в наступній редакції: «Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону».

Враховуючи положення ст. 5 ЦПК України, в даному рішенні суд також визначає такий спосіб захисту позивача, який не суперечить закону, зокрема, припинення права власності відповідача на 7/20 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , про що не було зазначено позивачем на час подачі позовної заяви до суду 09.07.2021.

Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09.12.1994 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р.).

Такі висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 607/9865/16-ц.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилом ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 цієї статті закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зробила висновок про те, що: «витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України) При прийнятті рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат».

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як зазначалося вище, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Матеріалами справи встановлено, що позивач отримала послуги адвоката та відповідно понесла витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: ордер серії ВН№ 178072 від 09.07.2011 про надання правової допомоги адвокатом Галіциною В.В. позивачу ОСОБА_4 , квитанцію б/н від 09.07.2021 про сплату позивачем адвокату Галіциній В.В. гонорару в розмірі 5000 грн., Договір про надання правової (правничої) від 09.07.2021, акт опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. (а.с. 1).

Враховуючи повне задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн. 00 коп. та судові витрати, які складаються із суми судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 10, 24, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 16, 181, 393, 386, 391, 392, 1218, 1220 1222, 1258, 1261, 1268, 1276, 1296, 1301 ЦК України, ст. ст. 5, 4, 10, 76, 128, 224, 264, 265, 268, 273 274 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності задоволити.

Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності та рішення державного реєстратора Бадюк Олени Вячеславівни, Реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26403598 від 24.11.2015 10:30:59, форма власності: приватна; вид спільної власності: спільна часткова; розмір частки : 7/20, номер запису про право власності/довірчої власності 12184304, дата та час державної реєстрації 19.11.2015 року 13:27:58; запис про державну реєстрацію права власності відновлений 25.09.2020 року; підстава для державної реєстрації (підстава виникнення права власності): дублікат договору довічного утримання, серія та номер: 416, виданий 25.02.2014, видавник : Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Надольська Т.П., виданий на зміну втраченого договору довічного утримання № 1030 від 13.04.1999 року Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Надольська Т.П., яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на 7/20 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_5 на 7/20 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , жительки АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп., а всього: 5908 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.03.2024.

Суддя Оксана БОНДАРЕНКО