Справа № 127/7039/24
Провадження № 2/127/867/24
УХВАЛА

15 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Іщук Т. П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 та просила розірвати шлюб, укладений між сторонами, та поділити спільне майно - ряд транспортних засобів шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки в цих транспортних засобах та визнати спільною сумісною власністю майна подружжя корпоративні права члена обслуговуючого кооперативу товариства індивідуальних власників гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідно до яких закріплена гаражна будівля площею 21 кв. м. за № 504, яка зареєстрована за відповідачем, а також корпоративні права члена товариства індивідуальних власників гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », відповідно до яких закріплена гаражна будівля, яка зареєстрована за відповідачем та поділити їх.

Ухвалою Вінницького міського суду від 06 березня 2024 року позовна заява залишена без руху.

14 березня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить накласти арешт на транспортні засоби: спецтехніку марки УРАЛ 443001,1988 року випуску, дата реєстрації 10.07.2004 року, спецтехніку марки СЗАП 8551, 1991 року випуску, спецтехніку марки ЗИЛ 133ГЯ, 1991 року випуску, та пайовий внесок за індивідуально визначений об`єкт майна обслуговуючого кооперативу товариство індивідуальних власників гаражів «Авіатор» гаражна будівля площею 21 кв. м. за № 504; пайовий внесок за індивідуально визначений об`єкт майна товариства індивідуальних власників гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_2 » гаражну будівлю, що зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 . Заявник вказує, що захист порушеного права позивача може стати неефективним у разі відчуження майна відповідачем, а зміна власника може призвести до збільшення кола учасників та існує загроза, що відповідач може намагатися ухилитися від поділу майна, так як повідомляв позивачу, що буде затягувати судовий процес.

Дослідивши вказану заяву, матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних права бо інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити, зокрема, вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави, тощо (постанови Верховного Суду від 25.09.2019 в справі №910/7141/13 , від 25.02.2019 в справі № 922/2673/18, від 17.10.2018 в справі №183/5864/17-ц). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналіз змісту наведеного вище свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, у т.ч. щодо витребування майна у добросовісного набувача.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із цим, подана заявником заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ускладнення чи унеможливлення в майбутньому виконання судового рішення в даній справі. При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні положень ЦПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову, та які би свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на можливість відчуження відповідачем майна не може свідчити про утруднення та/або неможливість виконання рішення у справі в разі задоволення позову.

При цьому слід звернути увагу, що вимогою позивача є стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості частки на транспорті засоби, а не поділ майна в натурі.

Також слід звернути зауважити, що позивач просила визнати спільною сумісною власністю майна подружжя корпоративні права члена обслуговуючого кооперативу товариства індивідуальних власників гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідно до яких закріплена гаражна будівля площею 21 кв. м. за № 504, яка зареєстрована за відповідачем, а також корпоративні права члена товариства індивідуальних власників гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », відповідно до яких закріплена гаражна будівля, яка зареєстрована за відповідачем та поділити їх. В той же час як забезпечення позову просила накласти арешт на пайові внески відповідача.

Водночас, суд зауважує на необхідності дотримання співмірності заходів забезпечення позову, що передбачає в тому числі і відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майном, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Утім, з огляду на предмет позовних вимог, суд не вважає співмірним заходом забезпечення накладення арешту на пайові внески.

Враховуючи викладене, перевіривши аргументованість поданої заяви та надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: