_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1008/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Солтановської Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить постановити рішення, яким: стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) борг за договором позики від 17.05.2021 року у загальному розмірі 442 569 доларів США, з яких 300 000 доларів США - розмір основної заборгованості, 70 569 доларів США - розмір інфляційних втрат, 72 000 доларів США - розмір відсотків за користування грошовими коштами, що еквівалентно 16 003 693,35 гривням (шістнадцять мільйонів три тисячі шістсот дев`яносто три гривні 35 копійок) за курсом, встановленим Національним банком України на день подачі позову до суду. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 17.05.2021 року ОСОБА_4 одержав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 300 000 доларів США, що еквівалентно було 8 284 260,00 гривням за курсом, встановленим Національним банком України на день отримання грошових коштів. Борг зобов`язався повернути в повному обсязі до 17.05.2023 року. Однак, незважаючи на взяті на себе зобов`язання по поверненню боргу, відповідач до 17.05.2023 року борг не повернув. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути решту суми позики, однак відповідач запевняє, що найближчим часом поверне борг, проте, фактично, ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

11 грудня 2023 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Криворучко Вікторії Олегівни до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначала, що викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, а ОСОБА_3 приховав обставини, за якими боргові зобов`язання ОСОБА_4 за договором позики від 17.05.2021 року майже виконані. У Відзиві зазначається, що в серпні 2021 року ОСОБА_4 домовився з ОСОБА_3 в усній формі, що він буде повертати борг рівними частинами щомісяця та станом на 17.05.2023 року в повному обсязі виконає своє зобов`язання, замість цього ОСОБА_3 не буде нараховувати відсотки за користування грошовими коштами. Починаючи з вересня 2021 року ОСОБА_4 щомісяця 17 числа надавав ОСОБА_3 30000 доларів США в рахунок погашення боргу договором позики. Станом на 17.02.2022 року ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_3 180 000 доларів США. В березні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 з проханням повернути йому борг достроково, проте у відповідача не було такої суми коштів, а тому він запропонував позивачу замість коштів надати у власність будь-який автомобіль, який знаходиться у нього в автосалоні, що за вартістю відповідає залишку боргового зобов`язання. Проте ОСОБА_3 в той час відмовився від цієї пропозиції. Згодом ОСОБА_3 обрав автомобіль Porsche Cayenne 2018 року випуску, який коштував 80 000,00 доларів США. В квітні 2023 року ОСОБА_3 оформив право власності на вказаний автомобіль. За таких обставин ОСОБА_4 вважає, що винен ОСОБА_3 лише 40 000 доларів США за договором позики.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, зазначені у Відзиві на позовну заяву.

Розглянувши поданий позов, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

У судовому засіданні встановлено що 17.05.2021 року ОСОБА_4 одержав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 300 000 доларів США, що еквівалентно було 8 284 260,00 гривням за курсом, встановленим Національним банком України на день отримання грошових коштів. Борг зобов`язався повернути в повному обсязі до 17.05.2023 року. Вказані обставини підтверджуються копією договору позики, наявною в матеріалах справи (а.с.8-9).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що строк дії зазначеного договору позики вже закінчився, відповідач до теперішнього часу грошові кошти не повернув.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача представником позивача було надано оригінал договору позики, який був оглянутий судом у судовому засіданні.

Суд приймає даний договір в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов`язання, оскільки відповідач даний факт жодним чином не спростував.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно до вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня привернення позики.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається зі ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно пункту 1.2 Договору позики нарахування відсотків за користування позикою здійснюється у розмірі 12 % річних.

Таким чином, відповідач повинен сплатити на користь позивача 72 000 доларів США (300 000 * 12% річних *2 роки).

Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Разом з тим, суд зазначає, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат слід відмовити.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо часткового погашення боргу, так як пунктом 2.1.2 Договору позики виконання обов`язків підтверджується письмово, а жодних письмових доказів повернення відповідачем боргу чи його частини у судовому засіданні надано не було.

Також суд не може прийняти у якості належного та допустимого доказу твердження представника відповідача щодо отримання ОСОБА_3 у власність у якості розрахунку за договором позики автомобіля Porsche Cayenne, так як доказів цього матеріали справи не містять, а вказаний автомобіль позивачеві взагалі не належав.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок .

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми боргу та відсотків за договором позики грошових коштів від 17 травня 2021 року у розмірі 372 000 дол. США.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 13 420,00 гривень.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 533, 536, 611, 625, 1046, 1049,1214 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 борг за договором позики від 17.05.2021 року у загальному розмірі 372 000 доларів США, з яких 300 000 доларів США - розмір основної заборгованості, 72 000 доларів США - розмір відсотків за користування грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 13 420 гривень.

В решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 07 березня 2024 року