Справа № 727/6791/23
Провадження № 2/727/314/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:
головуючий суддя Слободян Г.М.
секретар судового засідання Костенюк О.І.
за участю сторін по спаві:
представника позивача адвоката Морозової О.В.
предстанвика відповідача, адвоката Саламандик А.
розглянувши, за правилами загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів, - ВСТАНОВИВ:
Описова частина. Короткий зміст позову.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому, просить стягнути з ОСОБА_2 , на її користь аліменти на неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення повноліття дітей.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04 листопада 2014 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Однак, ще до офіційної реєстрації шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказує, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.03.2022 року вищезгаданий шлюб було розірвано. Стверджує, що після розірвання шлюбу вона разом із дітьми переїхала за іншою адресою та проживають в орендованій квартирі. Посилається на те, що відповідач відмовляється добровільно виконувати покладений на нього обов`язок по фінансовому утриманню неповнолітніх дітей, в той час як їй важко самостійно утримувати двох неповнолітніх дітей, оскільки майже весь її дохід витрачається на оренду квартири, а діти дорослішають, відповідно для їх утримання необхідно більше коштів. Зазначає, що відповідач офіційно працевлаштований та має сталий дохід, окрім того нещодавно був призваний на військову службу, що на її переконання підтверджує фінансову можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання спільних дітей до досягнення ними повноліття. Просить задовольнити позовні вимоги.
Рух справи і позиція сторін.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.06.2023 року по справі відкрито спрощене позовне провадження.
11.08.2023 року в справі ухвалено було рішення в заочному порядку, відповідно до якого заявлені позовні вимоги задоволено; дане заочне рішення ухвалою від 27.12. 2023 року за заявою відповідача було скасовано з призначенням справи за правилами загального позовного провадження.
15.02.2024 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням справи до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі і в наданому вступному слові посилалася на обставини викладені в позовній заяві. Позиція позивача в засіданні була в повному обс`язі підтримана в її інтересах представником адвокатом Морозовою О.В.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку.
Згідно наданих представником відповідача документів (а.с.37) ОСОБА_2 в званні молодшого сержанта в/ч НОМЕР_3 відбував станом на 26.11.2023р. службу в ЗСУ.
В судовому засіданні представник відповідача, адвокат Саламандик А. заявлені позовні вимоги в інтересах свого довірителя визнав частково.
Відзиву на позовну заяву відповідачем ОСОБА_2 , в його інтересах представником, адвокатом Саламандик А. в суд не надано.
Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини.
З`ясовані судом обставини, досліджені докази та застосовані норми права.
Згідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Суд, дослідивши у межах заявлених позовних вимог надані докази, встановив наступне.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.03.2022 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної РАЦС реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1927 від 04.11.2014 року розірвано, рішення набрало законної сили (а.с.11)

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що сторони мають двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 11.09.2006 року); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 17.11.2008 року) (а.с.9-10). Як вбачається із зазначених свідоцтв про народження, ОСОБА_2 зазначений батьком обох дітей.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 має у власності трьохкімнатну квартиру та є власником частки квартири АДРЕСА_3 (а.с.12).

З договору оренди вбачається, що ОСОБА_1 орендує двохкімнатну квартиру ( АДРЕСА_4 ) та щомісячно сплачує орендну плату в сумі 8000 тис. грн. (а.с.13)

ОСОБА_1 працює у ЗДО №33 на посаді вихователя. Згідно довідки про доходи від 09.06.2023 року загальна сума її доходу на займаній посаді в період з 15 серпня 2022 року по 31 травня 2023 року становить 86586,25 грн. (а.с.15).

ОСОБА_2 зареєстрований за даними ГУ ДПС у Чернівецькій області як само зайнята особа (а.с.38).

ОСОБА_2 приймав безпосередню участь в заходах для забезпечення оборони України у зв`язку з військовою агресією рф проти України, що вбачається з довідки № 896 від 28.11. 2023 р. (а.с. 57-58, 59).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2 ст.181 СК України).

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

У частині 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Водночас частина 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частина 3 статті 182 СК України передбачає, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як з`ясовано було в засіданні, сторони по суті спору взаємної згоди щодо утримання їх спільних дітей вони не досягли, а відтак на їх утримання підлягають стягненню аліменти з відповідача, як батька, який проживає окремо від дітей.

Відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання дітей, проте не згідний із заявленим позивачем їх розміром.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача, суд враховує положення ч.1 ст.182 СК України, визначений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також встановлені фактичні обставини в справі.

Відповідач не надав суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_2 від обов`язку утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судом не встановлено.

Суд, оцінивши надані докази по справі, дійшов висновку, що ОСОБА_2 не в повному обсязі виконує передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки у відношенні до своїх дітей. У відповідності до положень ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на утримання двох дітей, віком 17 та 16 років аліментів у розмірі однієї третьої частки усіх видів доходу відповідача.

Заявляючи такий розмір аліментів позивач покликається на звичайні потреби, які притаманні кожній дитині відповідного віку. Жодного належного обґрунтування такого розміру аліментів позивач не навела та не надала підтверджуючих доказів у необхідності здійснення стягнення аліментів у такому розмірі. В той же час суд враховує положення ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України визначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, за змістом яких суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

За з`ясованих в судовому засіданні обставин, діти сторін проживають разом із матір`ю, позивачем ОСОБА_1 , а відтак основний тягар по їх утриманню, що включають в себе також незаплановані (непередбачувані) витрати, лежать саме на позивачу. Адже утримання дітей не зводиться виключно до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному, так і в моральному аспекті.

При визначенні розміру аліментів на дитину, суд враховує, що відповідач є працездатною, само зайнятою особою, інших осіб на своєму утриманні, та кредитних зобов`язань не має.

Відповідно до положень ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Виходячи із вищенаведеного та принципу рівності батьківського обов`язку по утриманню дітей, з`ясованих обставин і досліджених в сукупності доказів, суд вважає що заявлені вимоги позивача ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Окрім наведеного, судом з`ясовано і представником позивача в судовому засіданні подано клопотання про стягнення витрат з відповідача за надані позивачу послуги правничої допомоги.

Після ознайомлення з клопотанням, вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, представником відповідача віднесено на розсуд суду.

Отже, суд вивчивши обставини викладені в клопотанні представника позивача адвоката Морозової О.В., дослідивши надані останньою докази в огрунтування заявлених вимог, а саме угоду про надання правової допомоги укладеної 12.06.2023 року між нею як адвокатом та ОСОБА_1 (а.с. 96); - акт виконаних робіт від 29.01.2024 року (а.с. 97); - розрахунок від 29.01.2024 року по наданих позивачу адвокатом Морозовою О.В. правничих послуг (а.с. 97 оборот) та довідку квитанцію від 31.01.2024 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Морозовій О.В. оплати по гонорару в розмірі 8250,00 грн. (а.с.98).

Відзив мотивований тим, що у постанові від 27 червня 2018 у справі N 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В питанні надання доказів варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а також і в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 141, 258-261, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 185, 191 СК України, суд УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у розмірі 1/3 (одна третя) частки усіх видів заробітку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зокрема, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання яких: АДРЕСА_1 , щомісячно, починаючи з 29.06.2023 року до повноліття дітей.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три) гривні (шістдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) - 8250 грн. витрат на правовоу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданабезпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 04.03.2024 року

Суддя Слободян Г.М.