Справа № 442/5916/23 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/3197/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15 березня 2022 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище « ОСОБА_4 » на дівоче « ОСОБА_5 ».

Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2021 року у справі №442/3426/21з відповідача в її користь стягуються аліменти на сина ОСОБА_3 в розмірі 3 000.00грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти стягуються у примусовому порядку Дрогобицьким відділом державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ВП №68246891.

У зв`язку із захворюванням зубів, їхньому сину ОСОБА_6 26 червня 2023 року Приватним підприємством «Стоматологічний центр» було проведено стоматологічне лікування у медичному сні. Загальна вартість лікування становила 31290.00грн. що підтверджується рахунком №206 від 26 червня 2023 року, рахунком №6379 від 26 червня 2023 року, Актом виконаних робіт від 27 червня 2023 року №57. Крім того, перед лікуванням, сину було проведено аналіз крові, вартість якого 300,00 грн та УЗД серця вартістю 450.00 грн., що підтверджується фіскальними чеками від 23 червня 2023 року. Про захворювання сина та необхідність проведення дороговартісного стоматологічного лікування нею було попереджено відповідача заздалегідь. 10 липня 2023 року ОСОБА_1 погодився скинути половину коштів за лікування, про що повідомив у листуванні у мережі «Viber» та просив її номер банківської картки. Проте, станом на день написання позову кошти не перерахував, поклавши тільки на неї весь тягар оплати за стоматологічне лікування сина.

Просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину у розмірі 16020,00 грн. та 4000 грн. на правову допомогу.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 16020 (шістнадцять тисяч двадцять) грн. додаткових витрат на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та 2000 ( дві тисячі) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 1073,60 грн. (одну тисячу сімдесят три гривні шістдесят копійок) судового збору в дохід держави.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що не розцінює як хворобу дитини в розумінні частини першої статті 185 Сімейного кодексу України лікування дитині молочних зубів у найдорожчій стоматологічній приватній клініці міста Дрогобича під загальним наркозом, а відтак й оплату таких витрат не вважає додатковими витратами.

Наголошує на тому, що позивачка поставила його до відома про вартість лікування після здійснення лікування зубів дитини в одній із найдорожчих клінік Дрогобича, що підтверджується копіями письмових доказів, що додані до позовної заяви самою позивачкою (роздруківка листування між мною та позивачкою у мережі «Viber»).

Звертає увагу, що у місті Дрогобичі діє комунальний заклад стоматологічної медицини - Дрогобицька стоматологічна поліклініка, в якому працює кабінет дитячої стоматології, де послуги із лікування зубів дітям надаються не менш фаховими лікарями, якщо не безкоштовно, то у багато разів дешевше від суми коштів, які витратила на лікування молочних зубів сина ОСОБА_6 позивачка ОСОБА_2 .

Також вважає, що не підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

30 січня 2024 року від позивачки ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , заперечує проти задоволення такої. Наголошує на тому, що суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати, які позивач понесла зі стоматологічним лікуванням дитини, були викликані особливими обставинами, хворобою дитини, а тому з відповідача слід стягнути половину їх вартості. Звертає увагу, що нею було подано належні та достатні докази понесення нею додаткових витрат, викликаних особливими обставинами у зв`язку з лікуванням сина. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2023 року без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 29 лютого 2024 року, є дата складення повного судового рішення 12 березня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2022 розірвано.

У шлюбі в сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 12 січня 2021 року.

Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 березня 2021 року з відповідача в користь позивача стягуються аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно Акту виконаних робіт №57 від 27 червня 2023 року, виданого ПП «Стоматологічний центр», ОСОБА_3 26 червня 2023 року було проведено стоматологічне лікування в медичному сні. Загальна вартість лікування становить 31 290 грн. Діагноз: середній карієс, фіброзний пульпіт.

Згідно рахунку №206 від 26 червня 2023 року загальне знеболення (наркоз) становить 9000 грн., в згідно рахунку №6379 від 26 червня 2023 року проведені роботи з лікування зубів становлять 22 290 грн.

З копії квитанції від 23 червня 2023 року вбачається, що за загальний аналіз крові сплачено 300 грн., а згідно Чеку № від 23 червня 2023 за УЗД серця сплачено 450 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати, які позивач понесла зі стоматологічним лікуванням дитини, були викликані особливими обставинами, хворобою дитини, а тому з відповідача слід стягнути половину його вартості.

Також, суд першої інстанції вважав, що вимоги позивача про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 4000 грн. є неспівмірними зі складністю справи, оскільки дана справа відноситься до малозначних справ, є типовою у галузі сімейних відносин, а тому дійшов висновку про задоволення частково та стягнення з відповідача 2000 грн. за надання такої.

З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Також, відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Дана стаття СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, наприклад, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

При цьому Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина (ст. 141 СК України). При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог про стягнення на користь позивачки з відповідача витрат пов`язаних зі стоматологічним лікуванням дитини, оскільки оплата лікування підтверджується відповідними документами, а саме Актом виконаних робіт на суму 31290 грн., рахунками на оплату та квитанції за загальний аналіз крові на суму 300 грн. та УЗД серця на суму 450 грн.

Твердження скаржника, що він не розцінює лікування дитині молочних зубів у найдорожчій стоматологічній приватній клініці міста Дрогобича під загальним наркозом, як хворобу дитини в розумінні частини першої статті 185 Сімейного кодексу України, а відтак й не вважає їх додатковими витратами, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та положень СК України, не впливають на правильність прийнятого судом рішення,

Посилання скаржника на те, що понесені витрати та медичний заклад не були погоджені з батьком, а тому мати дитини їх понесла на власний розсуд, не можуть бути прийняті в якості підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки така норма не має імперативного характеру, вказані обставини не впливають на висновки суду щодо обов`язку батька брати участь у додаткових витратах на дитину в частині стоматологічного лікування, яке було необхідними для дитини.

Стосовно твердження в апеляційній скарзі, що позивачка поставила скаржника до відома про вартість лікування після здійснення лікування зубів дитини в одній із найдорожчих клінік Дрогобича, не заслуговують на увагу, так як суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вже дав відповідну правову оцінку. А саме, встановив, що з наданого листування у мережі «Viber», відповідачу було відомо про проведене лікування та вартість такого і останній погодився оплатити половину його вартості.

Доводи апеляційної скарги, про те, що у місті Дрогобичі діє комунальний заклад стоматологічної медицини - Дрогобицька стоматологічна поліклініка, в якому працює кабінет дитячої стоматології, де послуги із лікування зубів дітям надаються не менш фаховими лікарями, якщо не безкоштовно, то у багато разів дешевше від суми коштів, не заслуговують на увагу, оскільки відповідних доказів на підтвердження надання безкоштовно вказаного виду лікування відповідачем не надано.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 не спростував належними та допустимими доказами відсутність необхідності у проведеному лікуванні та доцільності здійснення позивачкою відповідних заходів, спрямованих на лікування дитини, викликаних хворобою останньої, а також не спростовано розмір понесених у зв`язку з цим додаткових витрат.

Також, відповідачем до суду не надано доказів того, що останній не в змозі сплатити половину вартості понесених позивачем витрат на лікування сина ОСОБА_6 , яке проведено ПП «Стоматологічний центр».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 березня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.