Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3290/23 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О.М.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Трояновської Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №278/3290/23 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішенням службових осіб органу державної влади

за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М.

встановив:

У липні 2023 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, на обґрунтування якого зазначав, що згідно постанови серії ДП18 №530701 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, на нього працівниками патрульної служби накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн., передбачене ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Також працівниками патрульної поліції на позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 травня 2023 року скасовано постанову серії ДП18 №530701 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Також постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 09.02.2023 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що здійснення провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Такими незаконними діями позивачу було завдано значної моральної шкоди, яка виразились у душевних та психічних стражданнях, що продовжувались тривалий час і потребували значного часу для їх відновлення, що включає участь під час розгляду адміністративної справи в суді і звернення до суду з позовом про скасування постанови.

Також зазначає, що у зв`язку з необхідністю надання правничої допомоги для захисту від необґрунтованого звинувачення у скоєнні адміністративного правопорушення, позивач змушений був звертатися за правничою допомогою до адвоката.

З урахуванням вищевикладеного просить стягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з державного бюджету України на свою користь 15 000,00 грн. майнової шкоди (як витрати на правничу допомогу адвоката до договором № 29/12/1 від 29.12.2022 року при захисті позивача у справі №296/160/23 в Корольовському районному суді м. Житомира) та 90 200,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішенням службових осіб органу державної влади Департаменту патрульної поліції.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 січня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави Україна через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. майнової шкоди, 3 000,00 грн. моральної шкоди та 8 000,00 грн. витрат на правничу (правову) допомогу. У задоволенні решти вимог позову відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивачем під час розгляду справи не надано доказів на підтвердження завдання йому моральних страждань, застосування додаткових зусиль для організації свого життя. Не доведено належним чином факту спричинення моральної шкоди, не обґрунтовано її розмір, не підтверджено обсяг страждань, у зв`язку з чим вважає, що судом неправильно визначено розмір моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» проводиться у разі, коли такі незаконні дії завдані саме органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Однак, Департамент патрульної поліції не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, на відміну від підрозділів кримінальної та спеціальної поліції, ДБР, СБУ та інших, а тому підстави для відшкодування шкоди, яка передбачена вказаним Законом за неправомірні, на думку позивача, дії працівників патрульної поліції відсутні.

Також звертає увагу на безпідставність вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, які поніс позивач під час розгляду адміністративної справи, оскільки такі витрати процесуальним законом віднесені до судових витрат і вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом. При цьому витрати на правничу допомогу (оплата послуг адвоката під час розгляду справи) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак внаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Крім того вважає, що розмір присуджених судом витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. є необґрунтованим, оскільки не відповідає принципу розумності, справедливості і співмірності, складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт і часом, витраченим на їх виконання.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона позивача не скористалась.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, 25 грудня 2022 року інспектором взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Житомирській області Королем М.І. було складено протокол серії ААД № 464874 за ч. 1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 (за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння).

Також, 25 грудня 2022 року інспектором взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Королем М.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №530701, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП (здійснення зупинки транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34, відсутність посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 09.02.2023 року провадження в справі №296/160/23 відносно ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2023 року у справі №295/858/23 скасовано постанову від 25.12.2022 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №530701, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст.126 КУпАП, а також закрито справу про адміністративне правопорушеннячерез відсутність складу адміністративного правопорушення.

29 грудня 2022 року ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги № 29/12/1 з адвокатом Грабчуком О.В., повноваження якого підтверджуються ордером серії АМ № 1058434 від 10.07.2023 року.

Згідно з актом від 29.12.2022 року загальна вартість наданої адвокатом професійної правничої допомоги під час розгляду адміністративної справи №296/160/23 склала 15 000,00 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Статтею 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статей 2,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закону) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що: «[…] здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, урахував, що дії працівників патрульної поліції щодо винесення відносно позивача постанови та складання протокола по справі про адміністративне правопорушення, притягнення його до адміністративної відповідальності, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, тобто з інших підстав, ніж неправомірне перебування під судом та слідством, судам необхідно виходити із загальних положень про відшкодування шкоди, які вимагають враховувати характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто, суд повинен з`ясувати усі фактичні підстави позову, якими обґрунтовано як обставин спричинення, так і розмір відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок неправомірного притягнення до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а саме: втрату звичного життєвого режиму, страждання через порушення звичних життєвих зв`язків, необхідність доводити в судовому порядку неправомірність дій працівників патрульної поліції, свою невинуватість у вчиненні вказаного правопорушення, та, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 3 000,00 грн.

Також колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування витрати за надання правничої допомоги під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

За змістом статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у передбачених цим законом випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Верховний Суд зауважує, що встановивши факт понесення витрат у зв`язку із наданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21), від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23).

За висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191цс19).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Оскільки чинним КУпАП не передбачено відшкодування витрат на правову допомогу у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що понесені позивачем витрати на правову допомогу у справі №296/160/23 є матеріальною шкодою, яка підлягає відшкодуванню в межах розгляду даної цивільної справи.

При цьому суд вірно врахував, що ці витрати є саме матеріальною шкодою та були вимушено понесені позивачем для доведення ним своєї невинуватості у вчиненні правопорушення, за яке його могли притягнути до адміністративної відповідальності.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підтвердження витрат, понесених позивачем під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду було надано договір про надання правової допомоги від 29.12.2022 року №29/12/1, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Грабчуком О. В. (а.с.26-27); акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 29.12.2022 року (а.с.28), згідно якого адвокатом надано позивачу правову допомогу на суму 15 000,00 грн., яку останнім сплачено у повному обсязі; процесуальні документи у межах справи №296/160/23 (клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, письмові пояснення подані захисником, клопотання про допит свідків, постанова суду від 09.02.2023 року (а.с.29-37).

Однак суд, врахувавши принцип розумності, справедливості і співмірності, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення цих вимог на суму 5 000,00 грн.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди саме з Департамент патрульної поліції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч.1 ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (пункт 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, пункт 33 постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16).

Відповідно до пункту 1 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Департамент патрульної поліції є органом Національної поліції, що має статус юридичної особи.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду.

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Отже органом державної влади у спірних правовідносинах, який відповідає за шкоду заподіяну позивачу, є саме Департамент патрульної поліції.

Крім того, районний суд правомірно компенсував ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у цій справі, виходячи з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 надавалася правнича допомога адвокатом Грабчуком П.В., який здійснював представництво інтересів позивача на підставі ордеру про надання правничої допомоги від 10 липня 2023 року та договору про надання правничої допомоги від 05 липня 2023 року № 05/07/1.

В суді першої інстанції позивачем був наданий попередній (орієнтовний) розрахунок понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн.

Представник позивача здійснював представництво інтересів свого довірителя шляхом надання консультацій, ознайомлення з документами, складення позовної заяви та участі в судових засіданнях.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, врахувавши положення ст. 141 ЦПК України, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, заперечення стороною відповідача суми розміру таких витрат через їх неспівмірність, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу, що були надані позивачу адвокатом Грабчуком О.В., підлягають частковому задоволенню в сумі 8 000,00 грн.

Однак, при вирішенні даного спору суд не врахував наступне.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №346/5428/17 зазначено, що «кошти Державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів Державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснене безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України».

Отже, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України.

Враховуючи вищезазначене, рішення слід змінити, виклавши абзац другий, третій та п`ятий резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. майнової шкоди, 3 000,00 грн. моральної шкоди, 8 000,00 грн. витрат на правничу допомогу». В решті рішення суду залишити без змін.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 січня 2024 року змінити, виклавши другий, третій та п`ятий абзаци резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. майнової шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 8000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.

Головуючий Судді