справа № 462/2422/24
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

21 березня 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Кирилюк А. І., перевіривши матеріали заяви Львівського комунального підприємства «Сяйво» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості,

встановив:

Рух справи.

Заявник ЛКП «Сяйво», 20.03.2024 року (вх. № 6945) звернулося у Залізничний районний суд м. Львова із письмовою заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 5 917 грн. 35 коп. та 302 грн. 80 коп. судового збору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І.

Щодо можливості видачі судового наказу.

Вивчивши письмову заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Щодо недоліків заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Згідно із ч. 8 ст. 14 ЦПК України якщо цим Кодексом встановлено вимогу зазначення у змісті процесуального документа відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, особа, яка подає до суду відповідний процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет, звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей.

Також суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» № 3200-IX від 29.06.2023 року. Даним Законом були внесені зміни і до ЦПК України, зокрема до ч. 6 ст. 14 ЦПК України, відповідно до якої адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Підпункт 1 пункту 2 та підпункту 1 пункту 3 розділу I цього Закону в частині обов`язкової реєстрації юридичними особами (приватної форми власності) електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, які вводяться в дію через сім місяців з дня опублікування цього Закону, а саме з 21.02.2024 року.

Так, з поданої суду заяви про видачу судового наказу вбачається, що вона не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, оскільки заявником подано таку в паперовій формі, однак не зазначено про наявність або відсутність електронного кабінету.

Згідно з п. 1 та 2-1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст. 163 цього Кодексу або заяву подано особою, яка відповідно до ч. 6 ст. 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

Підсумки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у прийнятті заяви ЛКП «Сяйво» про видачу судового наказу про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості слід відмовити.

Згідно із ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України внесена сума судового збору стягувачу ЛКП «Сяйво» не повертається.

З огляду на викладене та керуючись ст. 163-166, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд, -

постановив:

У видачі судового наказу за заявою Львівського комунального підприємства «Сяйво» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: