КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 361/6086/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7319/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Василишин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - Подольського Антона Юрійовича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року,

встановив:

у листопаді 2022 року позивач АТ «Альфа Банк», який змінив назву на АТ «Сенс Банк», звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 156 749 грн. 30 коп., яка складається з 28 214 грн. 79 коп. 3% річних та 128 534 грн. 51 коп. інфляційних втрат, посилаючись на те, що між сторонами 28 лютого 2006 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 40 000 дол. США. Внаслідок невиконання своїх зобов`язань у відповідача утворилась заборгованість, яка становить 313 497 грн. 70 коп. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язань за договором.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 28 лютого 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», який змінив назву на АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 40 000 дол. США зі сплатою 11,5% річних строком до 27 лютого 2013 року. У зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за договором позивач у березні 2018 року звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначав, що постановою Верховного Суду від 13 липня 2022 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння АДРЕСА_1 ; та земельну ділянку з кадастровим номером 000070262, шляхом його продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 лютого 2006 року у розмірі 313 497 грн. 70 коп.

Вказував, що оскільки відповідач прострочила виконання зобов`язання, то він має право на отримання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що розмір заборгованості було встановлено судовим рішенням, а при звернення до суду з позовом позивачем було надано розрахунки інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №361/1353/18 було частково задоволено позовні АТ «Альфа-банк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння АДРЕСА_1 ; та земельну ділянку з кадастровим номером 000070262, шляхом його продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 лютого 2006 року у розмірі 313 497 грн. 70 коп. Судом встановлено, що сума заборгованості на момент пред`явлення вимоги від 08 червня 2017 року становила 313 497 грн. 70 коп., з яких: строкова заборгованість у розмірі 172 394 грн. 18 коп., прострочена заборгованість у розмірі 75 679 грн. 32 коп., строкова заборгованість по нарахованих процентах у розмірі 1 159 грн. 74 коп. прострочена заборгованість по нарахованих процентах у розмірі 64 264 грн. 46 коп.

Вказані обставини судом першої інстанції враховані не були.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 509 ЦК України).

В статті 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимогам статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (статей 610, 611 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року (справа № 686/21962/15-ц) міститься висновок про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України.

Згідно постанови Верховного Суду від 27 квітня 2018 року (справа № 908/1394/17) невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З вказаним висновком також погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Враховуючи те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору, та встановлено розмір її заборгованості, позивач має право на стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

При зверненні до суду з позовом позивач просив про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 27 вересня 2019 року по 27 вересня 2022 року.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішення про задоволення вимог кредитора було ухвалено судом 13 липня 2022 року і позивачем не надано доказів на підтвердження його виконання або невиконання, не вказано про те, чи вчиняються виконавчі дії.

За таких обставин суд позбавлений можливості встановити, чи триває прострочення виконання боржником грошового зобов`язання після прийняття рішення про задоволення вимог кредитора.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 27 вересня 2019 року по 13 липня 2022 року, а саме три відсотки річних в розмірі 26 308 грн. 04 коп. та інфляційні втрати в розмірі 117 203 грн. 35 коп.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам, але з урахуванням мінімальної ставки.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - Подольського Антона Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» три відсотки річних в розмірі 26 308 грн. 04 коп. та інфляційні втрати в розмірі 117 203 грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6 202 грн. 50 коп.

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді