Номер провадження: 22-ц/813/1198/24
Справа № 947/5351/21
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Ворсуляка О.В.,

відповідача ОСОБА_2 та його адвоката Реви С.Л.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рева Світлана Леонідівна на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, -

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 24 лютого 2021 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить визначити час та місце систематичного спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , до ухвалення судом рішення. В обґрунтування заяви позивачка вказує, що позбавлена можливості спілкуватися з сином, оскільки відповідач ОСОБА_2 неправомірно позбавив її спілкування з дитиною.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, щодо визначення часу та місця систематичного спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2021 року, та постановити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2021 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 до ухвалення судом рішення, а саме:

-щотижня у будні дні: з 10:00 год. кожної середи до 10:00 год. кожної суботи;

-щомісячно у вихідні дні з 10:00 год. кожної першої суботи до 20:00 год. кожної першої неділі та з 10:00 год. кожної третьої суботи до 20:00 год. кожної третьої неділі та, коли випадає п`ята субота, з 10:00 год. кожної п`ятої суботи до 20:00 год. кожної п`ятої неділі.

Зобов`язано батька ОСОБА_4 передавати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері ОСОБА_1 за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 у дні, які визначені цією постановою.

17 лютого 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих постановою Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року, в обґрунтування якої вказує, що на виконанні Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавчий документ - постанова Одеського апеляційного суду про забезпечення позову про визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 до ухвалення судом рішення у справі №947/5351/21, ВП 70566299.

ОСОБА_1 неодноразово прибувала до дитини, попередньо викликавши співробітників поліції, кореспондентів, хапала дитину за руки, одяг, що збільшило негативне сприйняття її як близької людини дитиною, про що наявні висновки психолога.

Однак, дитина не виявляє бажання щодо побачень з матір`ю, що батько дитини неодноразово письмово повідомляв державного виконавця.

У заяві відповідач також вказує, що 22.08.2022 спеціалістом психологом КНП «Дитячий консультативний діагностичний центр імені академіка Б.Я. Резніка» Одеської міської ради ОСОБА_6 проведено роботу з дитиною ОСОБА_7 та складено психологічний висновок, відповідно до якого у пацієнта ОСОБА_3 діагностуються прояви посттравматичного стресового розладу (ПТСР) та психогенного енурезу. Симптоми викликані психотравматичними подіями його життя з матір`ю, а також посилюються та підкріплюються нестабільними життєвими обставинами та стресовими ситуаціями, викликаними насильними зустрічами з матір`ю, страхом розлучення з батьком. ОСОБА_7 пройшов 7 корекційних занять з психологом. Спостерігається позитивна динаміка зі стабілізації психоемоційного стану дитини після занять.

Зазначено, що для повного одужання ОСОБА_8 потрібно налагодження стабільних обставин життя. Додаткові стреси можуть спровокувати погіршення психоемоційного стану дитини, викликати соматичні захворювання або загострити вже наявні хвороби.

Надано рекомендації: - забезпечити ОСОБА_8 спокійну психологічну обстановку та стабільні обставини життя; - уникати щонайменше протягом 12 місяців психотравмівних ситуацій, а саме: насильних зустрічей з матір`ю, нагадування про травмовані події минулого; - ОСОБА_8 продовжити заняття з психологом з метою психологічної корекції проявів посттравматичного стресового розладу, зниження тривожності, психоемоційної напруги, надмірної збудливості, підвищення соціальної адаптованості; - протипоказані розлучення дитини з батьком, зміна місця проживання та обстановки; - батькові рекомендовані консультації психолога для засвоєння навичок ефективної взаємодії з дитиною, ігор та вправ зі зниження психоемоційної напруги та тривожності, методик релаксації тощо; - батькові приділити додаткову увагу розвитку дрібної моторики дитини та підготовки до школи; - консультація логопеда.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих постановою Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року, відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рева С.Л. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року, та прийняти нове судове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову, які вжиті постановою Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року, посилаючись на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.

В судове засіданні до апеляційного суду представник третьої особи Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання судової повістки-повідомлення про судове засідання.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого про дату і час судового засідання представника третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та його адвоката Реву С.Л., які підтримали доводи апеляційної скарги, та представника ОСОБА_1 адвоката Ворсуляка О.В., який заперечував в задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є визначення місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .. Позивачка вказує, що позбавлена можливості спілкуватися з сином, оскільки відповідач ОСОБА_2 неправомірно позбавив її спілкування з дитиною.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 до ухвалення судом рішення, а саме:

-щотижня у будні дні: з 10:00 год. кожної середи до 10:00 год. кожної суботи;

-щомісячно у вихідні дні з 10:00 год. кожної першої суботи до 20:00 год. кожної першої неділі та з 10:00 год. кожної третьої суботи до 20:00 год. кожної третьої неділі та, коли випадає п`ята субота, з 10:00 год. кожної п`ятої суботи до 20:00 год. кожної п`ятої неділі.

Зобов`язано батька ОСОБА_4 передавати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері ОСОБА_1 за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 у дні, які визначені цією постановою.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що предметом даного позову є встановлення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, тому вид його забезпечення шляхом зобов`язання відповідача надати можливість безперешкодного спілкування та побачення матері з дитиною протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю.

Судом також враховано специфіку сімейних відносин, можливий тривалий розгляд даної справи судом, а також напружені відносини, які склались між сторонами, що може негативно вплинути на психологічне здоров`я дитини.

В заяві про скасування заходів забезпечення позову та в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що застосовані судом заходи забезпечення позову завдають дитині психологічну травму. Також вказує, що обрання заявником способу забезпечення позову, є самостійним способом захисту порушеного права, реалізація якого можлива лише шляхом розгляду відповідного позову, а не забезпечення позову, що порушує вимоги ч. 3 ст. 150 ЦПК України, які регламентують питання співмірності.

Однак, апеляційний суд не погоджується із даним твердження відповідача, та вважає зазначити наступне.

Заходи забезпечення позову, що полягають у визначенні часу спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи проживає окремо від дитини, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з одним із її батьків на час вирішення по суті спору.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №127/31828/19 (провадження №61-10859св20) вказано, «що у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції правильно врахував, що зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», №10383/09, § 100).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення суду. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі №760/15413/19 (провадження №61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі №761/25101/20 (провадження №61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі №752/6099/20 (провадження №61-13598св20), від 29 вересня 2021 року в справі №490/1087/21 (провадження №61-12931св21).

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивачки щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір про встановлення місця проживання малолітньої дитини, який досі не розглянутий, з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що на теперішній час відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Спілкування матері з дитиною буде сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам як матері, так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про встановлення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що спілкування з матір`ю ОСОБА_1 наносить їх малолітньому сина ОСОБА_9 психологічну травму, син не бажає спілкуватись з матірю, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком або матір`ю конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, може мати тимчасовий характер.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Апеляційний суд враховує, що в силу як об`єктивних обставин, так і суб`єктивних чинників, та неприязних й конфліктних відносини сторін, після припинення сімейних стосунків, роздільне проживання матері окремо від дитини призвело до фактичного домінування батька в житті сина та спричинило відповідний вплив на дитину.

На фоні конфліктних стосунків колишнього подружжя такий вплив має істотне значення для формування ставлення дитини до матері, на бажання зустрічатися. Батько, зобов`язаний усвідомлювати інтереси дитини, рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини, та виконуючи судове рішення щодо передання дитини матері в дні та години визначені судом, має можливість морально підготувати його до зустрічей з матір`ю, сприяти встановленню психоемоційного зв`язку матері з сином.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що обрання заявником способу забезпечення позову, є самостійним способом захисту порушеного права, реалізація якого можлива лише шляхом розгляду відповідного позову, а не забезпечення позову, що порушує вимоги ч. 3 ст. 150 ЦПК України, які регламентують питання співмірності, не приймаються до уваги, оскільки ґрунтуються на власному неправильному тлумаченні норм чинного законодавства.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами існує спір про встановлення місця проживання малолітньої дитини, такий захід забезпечення позову, як визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини з матір`ю, є співмірним заходом забезпечення позову, не порушуватиме прав відповідача та не призведе до негативних наслідків для дитини.

З урахуванням викладеного, оскільки законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рева Світлана Леонідівна залишити без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції

Повний текст судового рішення складено: 18 березня 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк