Справа № 201/170/24
Провадження № 2/201/56/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Батманової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», третя особа ОСОБА_2 про витребування майна та звернення стягнення на предмет застави,-

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», третя особа ОСОБА_2 про витребування майна та звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 30.11.2007 ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі ЧФ ПАТ «Брокбізнесбанк», відповідно до умов кредитного договору № 290п - 2007, надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 39 600,00 доларів США, на строк з 30 листопада 2007 року по 29 листопада 2012 року зі сплатою процентів за користування Кредитом у розмірі 12 % річних для придбання автомобіля NISSAN MAXIMA.

Цього ж дня, в рахунок забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 укладено договір застави № Дз 1-290п-2007. Відповідно до пункту 1.4 даного договору застави, предметом застави є рухоме майно: автомобіль NISSAN MAXIMA, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 . Право власності заставодавця на предмет застави підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , яке видане 30 листопада 2007 року Черкаським ВРЕР при УДАІУМВС України в Черкаській області.

16 лютого 2011 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-825/11 позов Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Черкаської філії Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Черкаської філії Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 290п 2007 від 30.11.2007 в сумі 320 185,23 грн.

На виконання даного рішення було видано виконавчий лист від 28 липня 2011 року на примусове виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.02.2011.

31.05.2018 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Брокбізнесбанк» на ОСОБА_1 у зв`язку з тим , що 07 лютого 2018 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення прав вимоги № 227.

Станом на 21.12.2023 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-825/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Черкаської філії Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 290п-2007 від 30.11.2007 в сумі 320 185,23 грн. знаходиться на виконанні у приватного виконавця Недоступ Д.М. Рішення до цього часу боржником не було виконано.

Згідно свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_4 від 14.05.2015 транспортний засіб марки NISSAN модель MAXIMA, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , зареєстрований за ТОВ «Автокредит плюс» та присвоєно новий номерний знак НОМЕР_5 .

Постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2023 по справі №369/14164/20 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», подану представником ОСОБА_3 , на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2023 року, яким позовні вимоги ТОВ «Автокредит плюс» було відмовлено, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття обтяження залишено без задоволення.

Відтак, застава на спірний транспортний засіб свою дію не припинила, зобов`язання забезпечене заставою, ОСОБА_2 не виконав та заборгованість боржником не погашено.

У зв`язку з викладеним просив суд витребувати транспортний засіб марки NISSAN модель MAXIMA, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , зареєстрований за ТОВ «Автокредит плюс», номерний знак НОМЕР_6 , технічний паспорт та комплект ключів до автомобіля із володіння ТОВ «Автокредит плюс» та передати зазначений транспортний засіб, технічний паспорт та комплект ключів позивачу на період до його реалізації згідно акту прийому-передачі. Звернути стягнення на заставне майно, а саме транспортний засіб марки NISSAN модель MAXIMA, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , зареєстрований за ТОВ «Автокредит плюс», номерний знак НОМЕР_6 , у рахунок погашення заборгованості у розмірі 320 185,23 грн., яка виникла за кредитним договором № 290п - 2007 від 30.11.2007, укладеним між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 , шляхом продажу автомобіля з публічних торгів за початковою ціною, визначеною на підставі незалежної оцінки, здійсненої у порядку виконавчого провадження.

Ухвалою судді Батманової В.В. від 10 січня 2024 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні без повідомленням сторін (а.с. № 30).

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки звертаючись до суду із вказаним позовом позивачем не надано доказів переходу прав вимоги від ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 , крім того ТОВ «Автокредит плюс» є неналежним відповідачем, оскільки спірний автомобіль за договором лізингу перейшов до іншої особи, а відтак позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими.

Позивач не скористався правом на подання відповіді на відзив.

Вивчивши, матеріали справи, з`ясувавши позиції сторін, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Встановлено, що 30.11.2007 ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі ЧФ ПАТ «Брокбізнесбанк», відповідно до умов кредитного договору № 290п - 2007, надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 39 600,00 доларів США, на строк з 30 листопада 2007 року по 29 листопада 2012 року зі сплатою процентів за користування Кредитом у розмірі 12 % річних для придбання автомобіля NISSAN MAXIMA.

Цього ж дня, в рахунок забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 укладено договір застави № Дз 1-290п-2007. Відповідно до пункту 1.4 даного договору застави, предметом застави є рухоме майно: автомобіль NISSAN MAXIMA, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 . Право власності заставодавця на предмет застави підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , яке видане 30 листопада 2007 року Черкаським ВРЕР при УДАІУМВС України в Черкаській області.

16 лютого 2011 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-825/11 позов Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Черкаської філії Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Черкаської філії Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 290п 2007 від 30.11.2007 в сумі 320 185,23 грн.

На виконання даного рішення було видано виконавчий лист від 28 липня 2011 року на примусове виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.02.2011.

31.05.2018 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Брокбізнесбанк» на ОСОБА_1 у зв`язку з тим , що 07 лютого 2018 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення прав вимоги № 227, який посвідчений державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори 07 лютого 2018 року, зареєстрований в реєстрі за №11-88, відповідно до п. 2.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців, поручителів, зазначених у додатках №№ 1, 2, 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки, в тому числі і до ОСОБА_2 .

Разом з цим, з копії свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 20.04.2012 Полтавський ВРЕВ не вбачається на ньому наявність відміток згідно п. 30 Порядку, про заборону відчуження транспортного засобу.

З копії свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 14.05.2015 не вбачається на ньому наявність відміток згідно п. 30 Порядку, про заборону відчуження транспортного засобу.

Крім того, під час реєстрації автомобіля за ТОВ «Автокредит плюс», ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району підпорядкованого МВС складено Облікову картку № 62098102 від 22.04.2015 для зняття з обліку для реалізації.

Відтак відповідач є законим та добросовісним власником автомобіля з наявними правами щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, та не володів відомостями про будь-які обтяження автомобіля, в силу їх відсутності у свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу.

Також слід зазначити, що згідно відзиву та додатків до нього спірний автомобіль переданий ОСОБА_4 у фінансовий лізинг згідно Заяви по приєднання публічного договору фінансового лізингу № PL00A2 від 13.07.2015.

В подальшому ОСОБА_4 сплатив на користь відповідача лізингові платежі, що підтверджується Довідкою № 15.02.2024 7 від 15.02.2024 щодо стану заборгованості за договором фінансового лізингу.

Відтак, ОСОБА_4 виконавши власні зобов`язання за договором публічного договору фінансового лізингу № PL00A2 від 13.07.2015, набув право власності на вказаний автомобіль.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Застава відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України та стаття 1 Закону України «Про заставу» є способом забезпечення зобов`язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави)

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави згідно ч.1,2 статті 590 Цивільного кодексу України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом .

Частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом .

За положеннями ч.2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема: заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року(справа № 6-10цс13).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи у судовому засіданні, суд дійшов висновку ,що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки позивач в даному випадку мав звернутися до суду у іншій спосіб за для захисту свого порушеного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 141 Цивільно - процесуального кодексу України у разі відмови у позові сплачений судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 590 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», третя особа ОСОБА_2 про витребування майна та звернення стягнення на предмет застави - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Батманова