Справа № 463/5585/22
Провадження № 2/463/109/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовніра Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Косопуд М.В.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

представник третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовомЛьвівської міської ради до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про знесення об`єкта самочинного будівництва, -

встановив:

позивач звернувся із позовом до відповідача про знесення об`єкта самочинного будівництва гараж, площею 29,5 кв.м., що розташований між будинками АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,0029 га.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що за результатами комісійного обстеження земельної ділянки, площею 0,0029 га, розташованої між будинками АДРЕСА_1 , представниками Львівської міської ради було встановлено факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки шляхом будівництва на ній гаражу, розмірами 6,27х4,70 м, площею 29,5 м.кв. та фактичне використання земельної ділянки площею 0,0029 га для його обслуговування. В подальшому, було встановлено, що будівництво гаража відбулося за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради, угоди про надання у користування (оренду) відповідача відповідної земельної ділянки, без затвердження містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки. Земельна ділянка під гаражем перебуває у комунальній власності, у приватну власність відповідача не надавалася, розпорядження Личаківської районної адміністрації щодо надання дозволу на експлуатацію гаража не приймалося.

У відповідь на запит від 13.05.2022 Личаківської районної адміністрації, відповідач листом від 18.05.2022 надала інформацію, що гараж був встановлений згідно з рішенням виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів м. Львова №1199 від 10.12.1974. Однак, п.1 цього рішення надавався дозвіл ОСОБА_5 на встановлення металевого збірно-розбірного гаража в торчевій частині житлового будинку АДРЕСА_2 .

За таких обставин, відповідачем збудовано об`єкт нерухомості на земельній ділянці, яка йому не була у встановленому законом порядку відведена під будівництво, без відповідних документів, які надають право на виконання будівельних робіт, без затвердженого проекту, а тому таке будівництво є самочинним. А оскільки особа, яка здійснила самочинне будівництво не набуває права власності на таке, а власник земельної ділянки заперечує щодо узаконення такого будівництва, просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 29 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Відповідач у визначений ухвалою суду строк відзиву на позовну заяву не подав.

Ухвалою суду від 28.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позову, суду пояснила, що її довіритель самовільно не займала земельну ділянку, на якій знаходиться гараж, не будувала його, а набула його у власність у встановленому законодавством порядку. Так, рішенням Червоноармійської районної ради №1199 від 10.12.1974, ОСОБА_5 , як інваліду ІІ-ої групи, який проживав за адресою: АДРЕСА_3 , було надано дозвіл на встановлення металевого збірно-розбірного гаража в торчевій частині житлового будинку АДРЕСА_2 . У відповідності до наведеного рішення ОСОБА_5 спочатку було встановлено металевий гаражний бокс, який безпосередньо прилягав до зовнішньої стіни будинку АДРЕСА_2 , а в подальшому зведено капітальний. 17.02.2001 відповідачем набуто право власності на вказане будинковолодіння, а 16.08.2012 на підставі рішення Личаківського районного суду від 20.06.2012 набуто право власності в порядку поділу спільного майна подружжя.

А тому вважає, оскільки ОСОБА_5 у встановленому законом порядку було виділено земельну ділянку під будівництво гаражу, а відповідач, як його правонаступник на законних підставах володіє та користується вказаною ділянкою та гаражем, який є складовою частиною її будинковолодіння, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Крім цього, звертає увагу, що Львівська міська рада є неналежним позивачем у справі, оскільки нею не доведено факт самочинного будівництва гаражу на належній позивачу земельній ділянці, в той час листом від 11.05.2023 АТ «Укрзалізниця» стверджує про належність вказаної земельної ділянки цьому підприємству.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтрима позов з підстав наведених у позовній заяві, просить такий задоволити.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, суд встановив наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК Україна кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.3 визначає, що доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір .

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з представленого позивачем акту обстеження земельних ділянок комунальної власності між будинками АДРЕСА_4 та плану-схеми до нього від 13.07.2022 за №25 (а.с.9-14), комісією за участі представників Львівської міської ради та Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради проведено обстеження в ході якого встановлено, що між будинками АДРЕСА_4 ОСОБА_4 самовільно зайняла земельну ділянку, шляхом будівництва цегляного гаража з розмірами 6,27х4,7 м (площею 29,5 м.кв.) та фактично використовує земельну ділянку орієнтовною площею, 0,0029 га для його обслуговування, за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради про надання її в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження на забудову даної земельної ділянки не видавалися. Розпоряджень Личаківської районної адміністрації щодо експлуатації цегляних гаражів між будинками АДРЕСА_4 за період з 1995 по час обстеження не приймалося.

Таким чином позивач вважає, що відповідачем незаконно зайнято земельну ділянку, яка перебуває у комунальній власності та без жодних дозвільних документів, самочинно, споруджено на ній капітальну споруду, яка порушує право позивача.

Дійсно, відповідно до частини першої статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, серед іншого, земля, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Конституція України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності (стаття 143).

Згідно зі статтями 316, 317, 321, 391 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування (пункт б частини першої статті 80 ЗК України).

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності (частини перша - друга статті 83 ЗК України).

У частині другій статті 152 ЗК України зазначено, що лише власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Проте, жодних доказів на підтвердження факту спорудження саме відповідачем будь-якої капітальної споруди, в тому числі цегляного гаража на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності позивачем суду не надано.

При цьому, наданий суду акт від 13.07.2022 №25 не може підтверджувати даного факту, оскільки не являється документом, що підтверджує право власності на землю та не містить даних про розташування в натурі на місцевості земельної ділянки по відношенню до інших об`єктів нерухомості.

Крім цього, як вбачається із листа регіональної філії АТ «Укрзалізниця» від 11.05.2023, за наслідками комісійного обстеження земельної ділянки залізниці, яка розташована по АДРЕСА_1 з 4 км+880 м по 4 км+920 м з лівої сторони за напрямком зростання кілометрів, виявлено самовільно збудований гараж, який частково знаходиться на земельній ділянці залізниці, на відстані 8,5 м. від осі під`їзної залізничної колії, в той час, як ширина смуги відведення залізниці в даному місці складає 11 м.

За таких обставин, слід констатувати, що в судовому засідання позивач не довів належними та допустимими доказами факту самочинного будівництва відповідачкою цегляного гаража між будинками АДРЕСА_4 на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності, а відтак і свого суб`єктивного права на заявлення негаторного позову про усунення перешкод в користуванні такою ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого цегляного гаража.

Крім цього, згідно наданого представником відповідачки Витягу з державного реєстру речових прав за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 , а також як складова на гараж загальною площею 22,8 кв.м.

Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-82, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

відмовити в задоволені позовуЛьвівської міської ради до ОСОБА_4 про знесення об`єкта самочинного будівництва гараж площею 29,5 кв.м., що знаходиться між будинками АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0029 га.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 27 березня 2024 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Львівська міська рада, місцезнаходження: м. Львів, пл.Ринок, 1, ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, місцезнаходження: м. Львів, вул. К. Левицького, 67.

Суддя Г.Б. Жовнір