ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2465/24 Справа № 216/6248/23 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Тимченко О.О.,

Суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 216/6248/23 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року (суддя Кузнецов Р.О.), ухвалене в приміщенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, 06 лютого 2017 року він , на підставі наказу № 126/л від 03 лютого 2017 року, був прийнятий на роботу в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаду заступника начальника цеху з механоустаткування (механослужба) цеха Блумінг. Відповідно до наказу ПАТ «АМКР» № 800/л від 28 жовтня 2021 року позивач з 01 листопада 2021 року був переведений на роботу за посадою заступника начальника цеху з механоустаткування (механослужба) прокатного цеху №3, на якій пропрацював до 28 серпня 2023 року. Наказом ПАТ «АМКР» від 12 травня 2023 року № 403 «Про внесення змін до організаційної структури управління прокатного цеху №3», з яким позивача було ознайомлено 15 травня 2023 року, з 01 серпня 2023 року з організаційної структури управління та штатного розпису прокатного цеху №3 підлягала виключенню посада заступника начальника цеху з механоустаткування (механослужба), на якій він працював та його було повідомлено про вивільнення та можливе подальше звільнення за скороченням штату працівників. 17 травня 2023 року, 15 червня 2023 року та 13 липня 2023 року йому пропонувалися наявні на підприємстві вакантні робочі місця, з можливістю перенавчання новим професіям. Позивач відмовився від запропонованих вакансій, оскільки йому було повідомлено, що на підприємстві найближчим часом мають з`явитися нові вакансії, які його можуть влаштувати для переведення. Востаннє, 28 липня 2023 року позивачу знов були запропоновані наявні на підприємстві вакантні робочі місця, серед яких ним було обрано та надано згоду на ознайомлення з умовами роботи на вакантних робочих місцях «механік дільниці (ремонтна дільниця)» та «механік дільниці (дільниця з кранового господарства і малої механізації)» цеху шламового господарства рудозбагачувальної фабрики гірничого господарства. Ознайомившись з останніми вакантними робочими місцями він повідомив про свою згоду на переведення на іншу роботу на будь-яку з посад механіка дільниці шламового господарства гірничого департаменту. При цьому, представники адміністрації підприємства повідомили його про те, що йому потрібно дочекатися видання наказу про переведення та ознайомлення з ним. Однак 28 серпня 2023 року, незважаючи на надання ним згоди на переведення на іншу роботу за вакансіями механіка дільниці шламового господарства гірничого департаменту, його було ознайомлено з Наказом по підприємству від 28 серпня 2023 року №599/к «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 », відповідно до якого його було звільнено з роботи та підприємства за скороченням штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Йому відомо, що на момент видання відповідачем наказу № 599/л від 28 серпня 2023 року «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 », на підприємстві, в його інших структурних підрозділах, були наявні вакантні робочі місця, які відповідали освіті, кваліфікації та досвіду роботи позивача, у тому числі й такі як «механік дільниці (ремонтна дільниця)» та «механік дільниці (дільниця з кранового господарства і малої механізації)» цеху шламового господарства рудозбагачувальної фабрики гірничого господарства, для переведення на які позивач надавав свою згоду. З урахуванням вищевказаних висновків, відповідач повинен був запропонувати їх йому , як після останнього пропонування роботи 28 липня 2023 року так й в день звільнення. Крім того, при вирішенні питання про йог звільнення, відповідач протиправно не провів аналізу щодо наявності чи відсутності у нього переважного права на залишення на роботі, чим також порушив вимоги статті 42 КЗпП України та не врахував наступне: прокатний цех №3, в якому він працював на посаді заступника начальника цеху з механоустаткування (механослужба), входить до структури управління прокатного департаменту. Також, до цієї структури входять сортопрокатний цех №1 та №2, в яких також є посади заступника начальника цеху з механоустаткування (механослужба), на яких працюють інші працівники. Крім того, аналогічні займаній ним посади заступника начальника цеху з механоустаткування (механослужба) є в цехах Блумінг, конвертерний цех, доменних цехах №1 та №2, а також в цехах Гірничого департаменту ПАТ «АМКР». За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. Отже він мав перевагу на залишення на роботі, оскільки: є працівником з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці порівняно з іншими працівниками, які обіймали посади, аналогічні посади; є особою, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, свідоцтвом про шлюб та Індивідуальними відомостями про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стосовно його дружини - ОСОБА_2 , яка не працює; має тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві порівняно з іншими працівниками, які обіймають аналогічні посади. Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що питання про визначення його переважного права на залишення на роботі відповідачем взагалі не розглядалося. Вважає, що його було звільнено незаконно, з порушенням вимог частини 2 статті 40, статті 42 та статті 49-2 КЗпП України, а тому він має бути поновлений на роботі на попередній посаді. Також, на підставі статті 235 КЗпП України, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі.

Просив суд визнати незаконним та скасувати Наказ від 28 серпня 2023 року № 599/к «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 », виданий відповідачем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Поновити ОСОБА_1 на попередній роботі в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді заступника начальника цеху з механоустаткування (механослужба) прокатного цеху № 3 з 28 серпня 2023 року. Стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 29 серпня 2023 року і до дати ухвалення судом рішення та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 рокув задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що у відповідача мало місце скорочення штатних посад, що підтверджується наявними та дослідженими наказами та штатними розписами, при звільненні власником додержані норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, а оскільки позивач не надав заяви про переведення на іншу роботу та був попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення, тому звільнення позивача на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України відповідає вимогам закону.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційнійскарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалитиноверішення, якимзадовольнитийогопозовнівимоги в повномуобсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при вирішені даного спору допущено неповноту оцінки дійним обставинам справи. Так, позивач наполягав на тому, що він 31 липня 2023 року, на підставі направлення до структурного підрозділу для ознайомлення з умовами праці, відвідав цех шламового господарства рудозбагачувальної фабрики, в якому ним обрано вакансії для ознайомлення з умовами праці де позивач зустрівся з начальником цеху ОСОБА_3 та повідомив в телефонному режимі провідного інженера організації праці та роботі з персоналом ОСОБА_4 про згоду на переведення, на що ОСОБА_4 повідомила позивача що повідомить його про подальші дії. Однак суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини і не надав належної оцінки клопотанню позивача про допит ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якості свідків, тому апелянт наполягає на допиті вказаних свідків в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції та дослідженні відеозапису телефонних дзвінків позивача співробітникам відділу кадрів відповідача. Наполягає на тому, що для переведення працівника на іншу роботу вимагається лише його згода, яка може бути висловлена в будь-якій формі, що дозволяє підтвердити її наявність. Встановлюючи обов`язок особисто та у встановлений строк подати заяву про переведення, відповідач примусив його до реалізації такого права і фактично переклав свій обов`язок щодо працевлаштування працівника на позивача. Зазначає, що його було звільнено 28 серпня 2023 року, а останній раз коли відповідач запропонував йому роботу мав місце 28 липня 2023 року, що свідчить про порушення відповідачем частини 3 статті 49-2 КЗпП України. Відповідачем не надано доказів того, що ним вживались заходи працевлаштування позивача на день звільнення 28 серпня 2023 року. Крім того вказує, що з акту № 4 про надання роботи від 28 липня 2023 року неможливо однозначно встановити підстави подання особистої заяви про переведення, оскільки не зрозуміло про яку саме іншу роботу вже йдеться, обрану працівником чи у разі зміни ним рішення про переведення на іншу вакантну посаду. Сам акт вже містить письмову згоду працівника на переведення на запропоновану йому вакантну посаду, що є достатньою підставою для оформлення його працевлаштування. Саме формулювання назви акту «про надання роботи» вже свідчить про те, що працівнику має бути надано обрану ним роботу. Акт не містить вимог про надання особистої заяви в письмовій формі, як про те стверджує відповідач, що не виключає факту усного звернення в кадрове адміністрування, яке фактично мало місце з боку позивача неодноразово. Крім того, за змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. Позивач мав перевагу на залишення на роботі, оскільки: є працівником з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці порівняно з іншими працівниками, які обіймали посади, аналогічні посади; є особою, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком. Разом з тим відповідачем не обґрунтовано чому саме з кількох цехів підприємства, які мали посаду заступника начальника цеху з механустаткування, вказану посаду скоротили саме в прокатному цеху № 3, тобто саме посаду, яку займав позивач, при цьому судом першої інстанції не з`ясовувалось питання реальності скорочення посади позивача.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування доводів відзиву зазначено, що судом першої інстанції було повно і всебічно з`ясовано всі обставини у справі з урахуванням наданих доказів, тому рішення суду є законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

06 лютого 2017 року ОСОБА_1 , на підставі наказу № 126/л від 03 лютого 2017 року був прийнятий на роботу в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаду заступника начальника цеху з механоустаткування (механослужба) цеха Блумінг, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача.

Відповідно до наказу ПАТ «АМКР» №800/л від 28 жовтня 2021 року позивач з 01 листопада 2021 року був переведений на роботу за посадою заступника начальника цеху з механоустаткування (механослужба) прокатного цеху № 3. (том 1 а.с.17-18)

Наказом ПАТ «АМКР» № 403 від 12 травня 2023 року «Про внесення змін до організаційної структури управління прокатного цеху № 3», з 01 серпня 2023 року з організаційної структури управління та штатного розпису прокатного цеху № 3 підлягала виключенню посада заступника начальника цеху з механоустаткування.

Позивача було ознайомлено з даним наказом 15 травня 2023 року, що підтверджується його підписом. (том 1 а.с.70)

Розпорядженням начальника Прокатного департаменту прокатного цеху №3, на виконання наказу ПАТ «АМКР» № 403 від 12 травня 2023 року, а також для виконання вимог ст.ст. 42, 49-2 КЗпП, створено комісію для визначення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні, і працівників, які підлягають вивільненню. (том 1 а.с.169)

17 травня 2023 року позивачу винесено попередження №1 про майбутнє звільнення з пропозицією іншої роботи, одночасно надано список вакансій на підприємстві станом на 17 травня 2023 року № 546. (том 1 а.с.171)

Актом №1 засвідчено, що позивач відмовився від переводу на іншу роботу в межах підприємства (том 1 а.с.178)

15 червня 2023 року позивачу надано на ознайомлення список вакансій на підприємстві станом на 15 червня 2023 року № 637 та Актом № 2 засвідчено, що позивач відмовився від переводу на іншу роботу в межах підприємства. (том 1 а.с.184)

13 липня 2023 року позивачу надано на ознайомлення список вакансій на підприємстві станом на 13 липня 2023 року № 725 та Актом № 3 засвідчено, що позивач відмовився від переводу на іншу роботу в межах підприємства. (том 1 а.с.189)

28 липня 2023 року позивачу надано на ознайомлення список вакансій на підприємстві станом на 28 липня 2023 року № 774 та Актом № 4 засвідчено, що позивач вибрав роботу по професії: механік дільниці (ремонтна дільниця), механік дільниці (дільниця з кранового господарства і малої механізації) цеха шламового господарства). Комісією позивачу була роз`яснена процедура та умови переводу у разі іншої роботи на підприємстві та встановлений термін для подачі особистої заяви про перевід до 01 серпня 2023 року. (том 1 а.с.195-196)

Цього ж дня, 28 липня 2023 року ОСОБА_1 видано направлення для відвідування структурного підрозділу, в якому ним були обрані вакансії, для ознайомлення з умовами праці, що підтверджується копією направлення. (том 1 а.с.197)

В період з 15 червня 2023 року по 31 липня 2023 року ОСОБА_1 знаходився в простої за межами підприємства згідно Розпорядження ПЦ №3 ПД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №758 від 13 червня 2023 року (том 1 а.с.198-199).

В період з 01 серпня 2023 року по 04 серпня 2023 року щодо ОСОБА_1 згідно з Розпорядженням ПЦ №3 ПД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «Про простій» № 990 від 31 липня 2023 року застосовано режим простою за межами підприємства. (том 1 а.с.200-201).

В період з 05 серпня 2023 року по 31 серпня 2023 року щодо ОСОБА_1 застосовано режим простою згідно Розпорядження ПЦ №3 ПД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «Про простій» № 1036 від 04 серпня 2023 року. (том 1 а.с.202-203)

З 17 серпня 2023 року по 25 серпня 2023 року ОСОБА_1 мав тимчасову непрацездатність (том 1 а.с.204-205).

Розпорядженням №1496 від 28 серпня 2023 року з 28 серпня 2023 року щодо ОСОБА_1 припинено режим простою (том 1 а.с.205).

Наказом по підприємству від 28 серпня 2023 року № 599/к «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 » позивача було звільнено із займаної посади. (том 1 а.с.167-168)

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційноїінстанції за правилами, встановленими для розглядусправи в порядку спрощеногопозовногопровадження, з особливостями, встановленимицією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиноюпершою, другою та п`ятоюстатті 263 ЦПК Українисудоверішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права іздотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказанимвимогам закону рішення суду першоїінстанціївідповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача мало місце скорочення штатних посад, що підтверджується наявними та дослідженими наказами та штатними розписами, при звільненні власником додержані норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, а оскільки позивач не надав заяви про переведення на іншу роботу та був попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення, тому звільнення позивача на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України відповідає вимогам закону.

Такийвисновок суду першоїінстанції є правильним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник.

Згідно зі статті 64 Господарського кодексу України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Положеннями частини 2 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, з урахуванням норм Господарського кодексу України відповідачем було прийнято наказ № 403 від 12 травня 2023 року «Про внесення змін до організаційної структури управління прокатного цеху № 3», яким, у зв`язку з перерозподілом функцій та обов`язків між керівниками механослужби прокатного цеху № 3, вирішено виключити зі штатного розпису та організаційної структури управління прокатного цеху № 3 посаду заступника начальника цеху з механустаткування.

При цьому, доцільність запровадження відповідачем змін в організації виробництва і праці, а також право відповідача на запровадження таких змін передбачено статями 42, 44 Господарського кодексу України, якими визначено, що суб`єктам підприємницької діяльності надано право самостійно визначати порядок залучення та використання матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів (в тому числі і трудових), самостійно встановлювати та змінювати організацію виробництва і праці.

Відповідно до частини першої статті 62 ГК України підприємство самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з частиною першою статті 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо).

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис частина третя статті 64 ГК України.

Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності. Реалізація цього права породжує обов`язок підприємства дотриматися гарантій прав працівників, зокрема тих, які визначені статтями 42, 49-2, 49-4 КЗпП України.

Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Викладені позивачем доводи позовної заяви не містять таких підстав, з посиланням на норму закону, відповідно до яких є необхідність у реагуванні на рішення про внутрішній устрій підприємства за вимогою працівника.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не обґрунтовано чому саме з кількох цехів підприємства, які мали посаду заступника начальника цеху з механустаткування, вказану посаду скоротили саме в прокатному цеху № 3, тобто саме посаду, яку займав позивач, при цьому судом першої інстанції не з`ясовувалось питання реальності скорочення посади позивача

15 травні 2023 року ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом по підприємству № 403 від 12 травня 2023 року, що підтверджується відповідним підписом працівника на копії вказаного наказу та не заперечується позивачем в позовній заяві.

Розпорядженням начальника прокатного цеху №3 Прокатного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 604 від 15 травня 2023 року «Про створення комісії» було створено відповідну комісію для виконання вимог статті 49-2 КЗпП України, тобто для проведення процедури можливого працевлаштування осіб, посади яких підлягали виключенню зі штатного розпису підприємства.

На виконання вищевказаного наказу комісія 17 травня 2023 року вручила ОСОБА_1 попередження № 1 про майбутнє звільнення з пропозицію іншої роботи. Згідно вказаного документу ОСОБА_1 був попереджений про можливе майбутнє звільнення згідно з пункту 1 статті 40 КЗпП України не раніше ніж 01 серпня 2023 року. Разом з вказаним попередженням про звільнення ОСОБА_1 було надано перелік вакантних місць на підприємстві, які пропонувались ОСОБА_1 для вирішення питання про його подальше працевлаштування на іншу роботу, яку він може виконувати з урахуванням наявних у нього освіти та досвіду роботи, в кількості 113 одиниць. Від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади ОСОБА_1 відмовився, що підтверджено Актом №1 від 17 травня 2023 року про відмову від переведення, та власноручно зробленим позивачем на вказаному акті підписом про ознайомленням з його змістом.

15 червня 2023 року комісією вдруге було надано ОСОБА_1 перелік вакантних місць на підприємстві, які пропонувались останньому для вирішення питання про його подальше працевлаштування на іншу роботу, яку він може виконувати з урахуванням наявних у нього освіти та досвіду роботи, в кількості 102 одиниці. Однак позивач, ознайомившись з переліком вакантних посад, відмовився від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання підготовки за рахунок підприємства, що підтверджено Актом № 2 від 15 червня 2023 року та власноручно зробленим позивачем на вказаному акті написом про ознайомлення з його змістом.

13 липня 2023 року комісією втретє запропоновано позивачу переведення на іншу роботу в межах підприємства та надано ОСОБА_1 перелік вакантних місць на підприємстві, які пропонувались ОСОБА_1 для вирішення питання про його подальше працевлаштування на іншу роботу, яку він може виконувати з урахуванням наявних у нього освіти та досвіду роботи, в кількості 89 одиниць. Однак позивач, ознайомившись з переліком вакантних посад, відмовився від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання за рахунок підприємства, що підтверджено Актом № 3 від 13 липня 2023 року про відмову від переводу, та власноручно зробленим позивачем на вказаному акті написом про ознайомлення з його змістом.

28 липня 2023 року комісією було вчетверте запропоновано позивачу переведення на іншу роботу в межах підприємства та надано ОСОБА_1 перелік вакантних місць на підприємстві, які пропонувались ОСОБА_1 для вирішення питання про його подальше працевлаштування на іншу роботу, яку він може виконувати з урахуванням наявних у нього освіти та досвіду роботи, в кількості 115 одиниць, серед яких ОСОБА_1 обрав для себе 2 вакансії - механік дільниці (ремонтна дільниця) та механік дільниці (дільниця з кранового господарства і малої механізації) цеха шламового господарства РЗФ, а тому комісією було складено Акт № 4 про надання роботи. При цьому, ОСОБА_1 видано направлення для відвідування структурного підрозділу, в якому ним були обрані вакансії, для ознайомлення з умовами праці.

В Акті №4 про надання роботи від 28 липня 2023 року і в направленні від 28 липня 2023 року зазначено, що комісією ОСОБА_1 була роз`яснена процедура та умови переводу у разі вибору іншої роботи на підприємстві та встановлений термін для подачі особистої заяви про переведення до 01 серпня 2023 року.

При цьому позивачем особистим підписом підтверджено, що, у разі, якщо він без поважних причин до зазначеного терміну не звернеться в кадрове адміністрування з особистою заявою про переведення, то така бездіяльність розцінюється як відмова від запропонованої іншої роботи на підприємстві.

Разом з тим позивач не надав роботодавцю особисту письмову заяву про заняття вакантної посади (переведення), в матеріалах справи така відсутня.

Отже, відповідачем по справі в повному обсязі було виконано вимоги частин 1 та 3 статті 49 - 2 КЗпП України, а саме: позивача завчасно ознайомлено про майбутнє звільнення, позивачу чотири рази пропонувались наявні протягом дії попередження вакантні посади на підприємстві, однак позивач не подав особисто заяви про його переведення, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для визнання незаконним та скасування Наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №599/к від 28 серпня 2023 року «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 », відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що для переведення працівника на іншу роботу вимагається лише його згода, яка може бути висловлена в будь-якій формі, що дозволяє підтвердити її наявність а встановлюючи обов`язок особисто та у встановлений строк подати заяву про переведення, відповідач примусив його до реалізації такого права і фактично переклав свій обов`язок щодо працевлаштування працівника на позивача колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в Акті № 4 про надання роботи від 28 липня 2023 року і в направленні від 28 липня 2023 року зазначено, що комісією ОСОБА_1 була роз`яснена процедура та умови переводу у разі вибору іншої роботи на підприємстві та встановлений термін для подачі особистої заяви про переведення до 01 серпня 2023 року (том 1 а.с.195-196), однак позивач не надав роботодавцю особисту письмову заяву про зайняття вакантної посади. Позивач, під час пропонування йому вільних вакансій обрав дві вакантні посади, які вважав для себе прийнятними для переведення, однак не визначив конкретну вакансію не подавши відповідної заяви.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що він 31 липня 2023 року, на підставі направлення до структурного підрозділу для ознайомлення з умовами праці, відвідав цех шламового господарства рудозбагачувальної фабрики, в якому ним обрано вакансії для ознайомлення з умовами праці де позивач зустрівся з начальником цеху ОСОБА_3 та повідомив в телефонному режимі провідного інженера організації праці та роботі з персоналом ОСОБА_4 про згоду на переведення, на що ОСОБА_4 повідомила позивача що повідомить його про подальші дії не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог позивача, оскільки ним не було подано відповідної заяви про переведення на іншу посаду, оскільки ініціювання переведення на іншу посаду маже вирішувати безпосередньо та виключно сам працівник, а не роботодавець.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів вважає, що допит ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якості свідків та дослідженні відеозапису телефонних дзвінків позивача співробітникам відділу кадрів відповідача за відсутності відповідної заяви позивача про переведення його на вакантну посаду, не буде мати відповідного правового значення для вирішення спору по суті.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем вимог статті 42 КЗпП України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частиною 1 статті 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Позивач зазначає, що роботодавець, з метою встановлення у працівників переважного права на залишення на роботі, мав здійснити порівняння кваліфікації та продуктивності праці позивача та інших працівників з інших структурних підрозділів підприємства (сортопрокатні цехи №1 та №2, цех блумінг, конверторний цех, доменні цехи №1 та №2, цехи Гірничого департаменту), які займають посаду «заступник начальника цеху з механустаткування». При цьому, позивач наводить правову позицію суду касаційної інстанції, визначену у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 753/3889/17 (провадження №61-2св 20).

При цьому, у вказаній постанові Верховний Суд зазначено, що «відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України. За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду (...) Доводи касаційної скарги щодо неврахування відповідачем переважного права на залишення його на роботі є необґрунтованими та спростовуються встановленими судами обставинами, відповідно до яких у відповідача не було працівників, які виконували однакові з позивачем функції та посади яких були скорочені одночасно зі скороченням його посади і при цьому були залишені відповідачем на роботі, однак порівняно з ними скаржник мав вищий рівень кваліфікації і продуктивності праці (частина 1 статті 42 КЗпП України), або ж з такими працівниками він мав однаковий рівень кваліфікації і продуктивності праці та більшу кількість переваг на залишення на роботі (частина 2 статті 42 КЗпП України). Установивши, що у відділі фітогормонологїї інституту, аналогічних вакантних посад, чи посад, на яких виконують таку ж роботу, що і позивач у штаті не було, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що у відповідача не було можливості забезпечити реалізацію переважного права позивача на залишення на роботі».

Отже, наведена позиція суду касаційної інстанції чітко вказує, що порівняння кваліфікації та продуктивності праці проводиться роботодавцем серед працівників, які займають ту ж посаду і посади яких скорочуються одночасно, а якщо в певному структурному підрозділі роботодавця такі працівники відсутні, забезпечення реалізації переважного права позивача на залишення на роботі не є можливим.

В даному ж випадку, зміна організаційної структури управління стосувалось лише прокатного цеху № 3 та його посадових осіб, щодо виробничих функцій та обов`язків яких відбувся перерозподіл, і не стосувалось працівників інших структурних підрозділів підприємства. Посада «заступник начальника цеху з механустаткування» в прокатному цеху № 3 була одна і підлягала виключенню, тобто виключалась зі штатного розпису вся посада (повністю). Оскільки аналогічних посад, чи посад, на яких виконують таку ж роботу, що і позивач у штаті прокатного цеху № 3 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не було, тому у відповідача не було можливості забезпечити реалізацію переважного права позивача на залишення на роботі.

Тобто, з боку роботодавця не було допущено жодних порушень вимог статті 42 КЗпП України при вивільненні ОСОБА_1 за пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційноїінстанціївраховуєположення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтованерішення не вимагаєдетальноївідповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: Я.М.Бондар

В.П.Зубакова

Повне судове рішення складено 26 березня 2024 року

Головуючий О.О.Тимченко