Справа №705/6558/23
2/705/886/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Л.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики №2181522 від 28.10.2019. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.10.2019 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір позики №2181522. Вказаний Договір був підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача ОСОБА_1 . За умовами Договору позики, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок. В порушення умов Договору позики та вимог ст. ст. 509,526,1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов`язання та не здійснив жодного платежу для повернення отриманих в кредит коштів та сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим, у нього перед позивачем виникла заборгованість. 10.03.2020 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» уклали Договір факторингу № 002-100320 від 10.03.2020 про відступлення прав вимоги, в тому числі щодо боржника ОСОБА_2 22.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» укладено договір факторингу № 20210622/1, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» за плату належні йому права вимоги, а позивач ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників до договору. Відповідно до Реєстру боржників від 22.06.2021 до договору факторингу №20210622/1 від 22.06.2021, позивач ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , яка станом на 28.11.2022 становить 43953,83 грн., що складається з: 8000 грн. заборгованості за тілом кредиту; 3200,00 заборгованості по процентам за користування кредитом; 4000 грн. заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом; 25920 грн. - заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом ( нараховані новим кредитором за період з 22.06.2021 по 2010.2021); 2833,83 грн. - інфляційного збільшення (період нарахування з 20.11.2019 по 23.02.2022). Оскільки позивач в добровільному порядку заборгованість не погашає, позивач з даним позовом звернувся до суду.

Ухвалою судді від 11.12.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

За вх. № 30987 від 27.12.2023 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що за умовами Договору позики він діє з моменту перерахування суми позики. Проте, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження перерахування первісним кредитором коштів на його банківський рахунок. Тобто, позивачем не доведено, що відповідач дійсно отримав кредитні кошти в розмірі 8000 грн. Також, відповідач вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, оскільки, Договір позики був укладений з ним 28.10.2019 зі строком погашення до 19.11.2019, доказів щодо його пролонгації суду не надано. Тому, право звернення до суду з позовом про стягнення всієї суми заборгованості виникло у первісного кредитора з 19.11.2019, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

За вх. №471 від 09.01.2024 від представника позивача адвоката Бачинського О.М. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач у своєму запереченні ставить під сумнів той факт, що йому первісним кредитором були перераховані кредитні кошти в розмірі 8000 грн., адже позивачем такого доказу не надано суду. При цьому, він мав можливість на підтвердження своєї позиції надати суду виписку із свого карткового рахунку, який він надавав первісному кредитору для перерахування кредитних коштів, що обслуговується в АТ КБ «ПриватБанк», з якої суд мав би можливість встановити, що у визначений період кошти в сумі 8000 грн. йому не надходили. Проте, такої виписки відповідачем надано не було.

Також, представником позивача надані додаткові пояснення у справі та долучено повідомлення директора ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНЕКСПРЕС» Губіної О., на підтвердження того, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало 28.10.2019 на вказану відповідачем банківську картку обумовлену суму коштів 8000 грн. за номером платежу 98821.

Крім того, представник позивача зазначає, що відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжується на строк його дії та його перебіг не зараховується при його обчисленні. Оскільки, починаючи з 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, який продовжується по сьогоднішній день, то перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку із викладеним, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Із досліджений судом доказів встановлено, що що 28.10.2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 2181522 з предметом, що полягає у передачі відповідачеві ОСОБА_1 у власність грошових коштів у сумі 8000 грн., на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, із сплатою відсотків.

ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» умови Договору позики виконало належним чином, оскільки перерахувало 28.10.2019 на вказану відповідачем банківську картку обумовлену суму коштів 8000 грн. за номером платежу НОМЕР_1 .

10.03.2020 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» уклали Договір факторингу № 002-100320 від 10.03.2020 про відступлення прав вимоги, в тому числі щодо боржника ОСОБА_2

22.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» укладено договір факторингу № 20210622/1, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» за плату належні йому права вимоги, а позивач ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників до договору.

Відповідно до Реєстру боржників від 22.06.2021 до договору факторингу №20210622/1 від 22.06.2021, позивач ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , яка станом на 28.11.2022 становить 43953,83 грн., що складається з: 8000 грн. заборгованості за тілом кредиту; 3200,00 заборгованості по процентам за користування кредитом; 4000 грн. заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом; 25920 грн. - заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом ( нараховані новим кредитором за період з 22.06.2021 по 2010.2021); 2833,83 грн. - інфляційного збільшення (період нарахування з 20.11.2019 по 23.02.2022).

Відтак позивач ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф», будучи правонаступником ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором факторингу, виконав свої зобов`язання, надавши відповідачеві ОСОБА_1 кошти за вищевказаним Договором про надання позики у встановленому у ньому розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак відповідач ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість. При цьому, розмір спірної заборгованості за вищевказаним договором про надання позики відповідачем ОСОБА_1 не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано.

Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення грошового зобов`язання й застосування відповідних наслідків цього, у тому числі й за Договором позики та за кредитними договорами, з особливостями укладання договору в електронному вигляді, що визначаються Законом України «Про електронну комерцію», регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України та іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу.

У свою чергу системний аналіз статей 524-526,533-535 К України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи.

Вочевидь, що між сторонами (з урахуванням правонаступництва позивача ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» на підставі договору факторингу та акту прийому-передачі реєстру боржників з правом вимоги) було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору позики №2181522 від 28.10.2019, такий правочин, в силу відсутності доказів на підтвердження його нікчемності чи визнання його недійсним у встановленому порядку, створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим вказаний договір про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, є обов`язковим для виконання його сторонами, а зобов`язання за ним, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та його умов, натомість відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов`язань за вказаним договором про надання позики, допущену заборгованість за таким договором ним у встановленому порядку не погашено.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики підлягають до задоволення у повному обсязі. Відтак, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» підлягає до стягнення заборгованість в загальній сумі 43953,83 грн. При цьому, судом також було враховано, що розмір спірної заборгованості за вказаним договором про надання позики відповідачем ОСОБА_1 не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано.

З приводу пропуску позивачем строків позовної давності для звернення з даним позовом до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тобто, в даному випадку позивачем не пропущений визначений чинним законодавством строк позовної давності.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Судом встановлено, що 24.11.2023 між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» та адвокатом Бачинським О.М. укладено Договір про надання правової допомоги № 20231124-3, за умовами якого передбачено фіксований розмір гонорару ( в разі задоволення позову), що становить 7 000 грн.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 12 лютого 2020 року у справі за єдиним унікальним номером 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 ч. 2 ст.137 ЦПК України).

Проте, всупереч вище зазначеному, позивачем надано лише ордер про надання правової допомоги та Договір про надання правової допомоги від 24.11.2023, при цьому не надано детального опису робіт (наданих послуг) із зазначенням вартості послуг та підтвердження виконання їх адвокатом.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачем ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Таким чином, витрати на правничу допомогу не підлягають стягненню, а судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 137, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279, 281-282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» () заборгованість за Договором позики №2181522 від 28.10.2019 в розмірі 43953 (сорок три тисячі дев`ятсот п`ятдесят тори) грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» () понесені судові витрати в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.С. Годік