УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року

м. Київ

справа № 487/9139/23

провадження № 61-3298ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Олена Геннадіївна, про встановлення юридичного факту,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, у якій просила встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 07 вересня 2003 року по 07 вересня 2022 року не проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а також встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня2023 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, оскільки її вимоги можуть вплинути на спадкові права ОСОБА_2 .

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції та також зазначив про неможливість розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження.

06 березня 2024 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Мотельчук Ю. І. через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій під час вирішення питання про відкриття провадження у справі не встановили, хто є спадкоємцем, який прийняв спадщину та оспорював право заявника на прийняття спадщини, не переконались в реальності спору, а гіпотетично вказали на можливий спір та відповідно дійшли передчасного висновку про наявність спору про право.

Представник заявника вказує, що оскільки ОСОБА_2 своєчасно не прийняв спадщину після смерті матері, тому він не набув права на спадкове майно.

Крім того, на думку ОСОБА_1 , відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини пов'язана виключно з тим, що нотаріусу із наданих заявником документів недостатньо відомостей на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 постійно не проживав зі спадкодавицею на момент її смерті. При цьому ніхто право заявника на прийняття спадщини не оскаржує, будь-які інші спадкоємці відсутні.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

За приписами частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) сформулював висновок про те, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов'язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов'язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб'єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов'язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб'єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , яка є матір'ю ОСОБА_2 та тіткою заявниці ОСОБА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2023 року в справі № 487/2041/23, провадження № 2-о/487/95/23, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано безвісно відсутнім з 07 вересня 2003 року.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко О. Г. від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що під час відкриття спадщини разом зі спадкодавицею за однією адресою було зареєстроване місце проживання її сина ОСОБА_2 , який є спадкоємцем першої черги за законом.

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме, факту непроживання ОСОБА_2 у період з 07 вересня 2003 оку по 07 вересня 2022 року у квартирі АДРЕСА_2 та факту того, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Як на підставу звернення до суду ОСОБА_1 посилалася на те, що встановлення вказаних фактів є необхідним для реалізації прав єдиного спадкоємця за законом, який прийняв спадщину в спадковій справі № 69695051, що заведена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко О. Г. після смерті ОСОБА_3 .

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року в справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19).

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що встановлення фактів за заявою ОСОБА_1 може вплинути на спадкові права ОСОБА_2 , який є спадкоємцем першої черги за законом після смерті його матері, а тому існує спір про право, у зв'язку з чим заявнику слід звернутися до суду з відповідним позовом в порядку позовного провадження.

Представник заявника у касаційній скарзі посилається на те, що рішенням суду ОСОБА_2 визнано безвісно відсутнім з 07 вересня 2003 року та вважає, що наведене фактично свідчить про встановлення факту непроживання останнього за місцем реєстрації, починаючи з 07 вересня 2003 року. Зазначає, що сама лише реєстрація місця проживання за наявності рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України не може свідчити про своєчасність прийняття спадщини.

Проте такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки наявність вказаного судового рішення не є підставою для позбавлення особи права на спадкування.

Крім того, слід зазначити, що юридичний факт непроживання ОСОБА_2 за місцем його реєстрації може бути встановлений під час вирішення спадкового спору в порядку позовного провадження.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2023 рокута постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року в справіза заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округуМиколаївської області Філіпенко Олена Геннадіївна, про встановлення юридичного факту відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко