ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4446/16-ц Номер провадження 22-ц/814/268/24Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Чумак О.В.,

суддів - Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2022 року та на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2023 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності;

зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, скасування запису про реєстрацію права власності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності на гараж АДРЕСА_1 , площею 18,0 кв.м. за ОСОБА_3 та визнання права власності на вказаний гараж за ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову вказав, що між ним та відповідачем 13.07.2015 був укладений договір строкової позики, за яким ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_3 грошові кошти в іноземній валюті у сумі 10 000 доларів США строком на 6 місяців, з 13.07.2015 по 13.01.2016. Отримання вказаної суми боргу підтверджується написаною ОСОБА_3 розпискою від 15 липня 2015 року. У розписці зазначено, що в разі неповернення суми позики в обумовлений строк ОСОБА_3 зобов`язується передати ОСОБА_1 гараж № НОМЕР_1 розташований в АДРЕСА_2 , що належить йому на праві приватної власності. Відповідач кошти в обумовлений у розписці строк позивачу не повернув та надав ОСОБА_1 ключі від вказаного гаражу, пообіцявши до кінця лютого 2016 переоформити на нього право власності на зазначений гараж. Оскліьки відповідач ухиляється від оформлення права власності на гараж та не повертає отриману у борг суму коштів, позивач просить суд припинити право власності на гараж АДРЕСА_1 , площею 18,0 кв.м. за ОСОБА_3 та визнати право власності на вказаний гараж за ОСОБА_1 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2016 року вказаний позов задоволений. Припинено право власності на гараж АДРЕСА_1 , площею 18,0 кв м за ОСОБА_3 та визнано право власності на вказаний гараж за ОСОБА_1 . Вирішено питання про судові витрати (том 1 а.с. 20-21).

26 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з заявою про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2016 року, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3

25 вересня 2018 року йому стало відомо про існування рішення суду від 16 червня 2016 року, яке унеможливлює його право на спадщину після померлого батька, в тому числі на спірний гараж, який належав йому на праві приватної власності.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2016 року у цій справі задоволено.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2016 року скасоване, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін (том 1 а.с. 42).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 січня 2020 р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності залишено без розгляду (том 1 а.с.58-59).

Ухвалою цього ж суду від 23 березня 2020 року заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду від 16.06.2016 р. у цій справі задоволено.

Скасовано запис про реєстрацію права власності на гараж АДРЕСА_1 , площею 18,0 кв.м. за ОСОБА_1 , вчинений згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави № 554/4446/16-ц від 16 червня 2016 р. (том 1 а.с. 70).

Ухвалою цього ж суду від 16 червня 2020 року заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду від 16.06.2016 р. у цій справі задоволено.

Повернуто державну реєстрацію речового права власності на гараж АДРЕСА_1 , площею 18,0 кв.м. за попереднім власником ОСОБА_3 . Визнано право власності на гараж АДРЕСА_1 , площею 18,0 кв.м. за ОСОБА_3 (том 1 а.с. 76-77).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2019 року про скасування заочного рішення повернуто заявнику (том 1 а.с. 160-162).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволені.

Ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 20.01.2020 р., 23.03.2020 р. та 16.06.2020 р. скасовані. Справу направлено до місцевого суду для продовження розгляду (том 1 а.с. 197-202).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2020 р. залучено ОСОБА_2 в якості правонаступника відповідача до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності (том 1 а.с. 250).

21 січня 2021 р. ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, скасування запису про реєстрацію права власності (том 1 а.с. 254-268).

Ухвалою цього ж суду від 24 лютого 2021 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (том 1 а.с. 289).

Цього ж дня місцевим судом постановлені ухвали про витребування доказів, призначення експертизи, зупинено провадження у справі та відновлено провадження у справі (том 1 а.с. 291-294).

28 квітня 2021 р. ОСОБА_1 подав позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просив зокрема визнати дії ОСОБА_2 та мотиви, викладені у заяві від 26.09.2019 р. про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16.06.2016 року неправомірними; задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на гараж та визнання права власності, поданої до суду 02.06.2016 р. У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні гаражем шляхом його звільнення та передачі гаража, скасування запису про реєстрацію права власності на гараж відмовити (том 2 а.с. 9-12).

15.06.2021 р. ОСОБА_1 подав уточнену редакцію позовної заяви до ОСОБА_2 , в якій просив визнати дійсним договір купівлі-продажу гаража АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 13 липня 2015 року.

Позовну заяву ОСОБА_1 від 02.06.2016 р. про припинення за ОСОБА_3 права власності на спірний гараж та визнання за ОСОБА_1 права власності на гараж; визнати дії ОСОБА_2 та мотиви, викладені ним у заяві від 26.09.2019 р. про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16.06.2016 року неправомірними; у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні гаражем шляхом його звільнення та передачі гаража, скасування запису про реєстрацію права власності на гараж відмовити (том 2 а.с.23-26).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2021 року прийнято заяви позивача ОСОБА_1 від 28.04.2021 р. про визнання дій відповідача ОСОБА_2 та його заяви від 26.09.2019 р. про перегляд заочного рішення неправомірними та від 15.06.2021 року про визнання дійсним договору купівлі-продажу гаража у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, скасування запису про реєстрацію права власності (том 2 а.с. 42).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, скасування запису про реєстрацію права власності та заявами позивача ОСОБА_1 від 28.04.2021 року про визнання дій відповідача ОСОБА_2 та його заяви від 26 вересня 2019 року про перегляд заочного рішення неправомірними та 15.06.2021 року про визнання дійсним договору купівлі-продажу гаража у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 год. 30 хв. 19.10.2021 року (том 2 а.с. 58).

25 серпня 2022 р. ОСОБА_1 подав уточнюючу позовну заяву, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу гаражу АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 13.07.2015 та 20.01.2016 р., визнавши за ОСОБА_1 право власності на вказаний гараж. Припинити право власності за ОСОБА_3 на зазначений гараж; визнати дії ОСОБА_2 та мотиви, викладені ним у заяві від 26.09.2019 про перегляд заочного рішенняч суду від 16.06.2016 р. неправомірними; в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні гаражем шляхом його звільнення та передачі гаража йому, скасування запису про реєстрацію права власності на гараж відмовити (том 2 а.с. 199).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 жовтня 2022 року вказана позовна заява залишена без розгляду (том 2 а.с. 199, 237).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2022 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, скасування запису про реєстрацію права власності задоволено.

Скасовано запис про реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 , що по АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , вчинений згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави № 554/4446/16-ц від 16.06.2016 року.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні гаражем № НОМЕР_1 , що по АДРЕСА_3 шляхом його звільнення та передачі гаражу ОСОБА_2 (том 3 а.с. 15-22).

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2022 року заяву представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Ковжоги Олександра Івановича про відшкодування витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, скасування запису про реєстрацію права власності, - задоволено.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, скасування запису про реєстрацію права власності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. (том 3 а.с. 54).

З рішенням суду першої інстанції від 31 жовтня 2022 року не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкового рішення, неправильне тлумачення закону, розгляд справи у відсутність позивача та його представника, які не повідомлені належним чином про дату, час і місце судового розгляду; невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду від 31 жовтня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким визнати дії ОСОБА_2 та мотиви, викладені ним у заяві від 26 вересня 2019 року про перегляд заочного рішення Октябського районного суду м. Полтави від 16 червня 2016 року неправомірними і у його позові до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні гаражем шляхом його звільнення та передачі його ОСОБА_2 , скасуванні запису про реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 відмовити. Визнати за ним право власності на гараж АДРЕСА_4 . Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд ухвалою від 10 жовтня 2019 року безпідставно скасував рішення суду від 16 червня 2016 року, яке не є заочним; при цьому ОСОБА_3 за життя не оскаржував вказане рішення, ОСОБА_2 не є правонаступником після померлого ОСОБА_3 , а подана ним заява про скасування рішення від 2016 року є неправомірною.

Також вважає, що суд порушив вимоги ч.2 ст. 257 ЦПК України, оскільки ухвалою від 03 жовтня 2022 року залишив без розгляду уточнюючу позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 від 25 серпня 2022 року та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, скасування запису про реєстрацію права власності.

Оскільки ОСОБА_2 не подав зустрічний позов після винесення вказаної ухвали, суд першої інстанції не мав права виносити рішення від 31 жовтня 2022 року, а провадження у цій справі підлягає закриттю згідно приписів п.3 ст. 255 ЦПК України.

Крім цього скаржник вказує, що суд першої інстанції не розглянув подану ним 28.04.2021 року позовну заяву про визнання дій ОСОБА_2 та його заяву від 26.09.2016 р. про перегляд рішення суду неправомірними.

Також скаржник зазначає, що після закриття підготовчого засідання йому стало відомо про призначення 24.02.2021 р. експертизи у цій справі, при цьому він не брав участь у судовому засіданні під час вирішення цього питання та не міг подати до суду оригінал розписки.

Щодо правовідносин, які виникли між сторонами, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 після отримання грошових коштів у сумі 10000 доларів США запропонував укласти договір купівлі-продажу спірного гаража. Проте оскільки в нього були відсутні оригінали документів на гараж, які у нього відібрали сини, то він запропонував оформити право власності через суд, шляхом подачі позову про визнання права власності. Саме ОСОБА_3 готував позов, який ОСОБА_1 підписав, також ОСОБА_3 додав оригінал розписки до нього, проте вона відсутня у справі.

Скаржник вважає, що між ним та ОСОБА_3 виникли цивільні права та обов`язки по домовленості шляхом укладення договору з передачею грошових коштів у сумі 10000 доларів США, передачею гаража у користування, ключів від вхідних дверей та документів.

03.02.2023 на запит апеляційного суду надійшла цивільна справа.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року ця цивільна справа надіслана до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення щодо заяв позивача ОСОБА_1 від 28.04.2021 року про визнання дій відповідача ОСОБА_2 та його заяви від 26 вересня 2019 року про перегляд заочного рішення неправомірними та від 15.06.2021 року про визнання дійсним договору купівлі-продажу гаража, які були прийняті ухвалами суду від 12.08.2021 р. та від 26.08.2021 р.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій ОСОБА_2 та його заяви від 26 вересня 2019 року про перегляд заочного рішення неправомірними - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу гаражу - відмовлено.

На вказане додаткове рішення ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати рішення від 17.03.2023, ухвалити нове, яким визнати дії ОСОБА_2 та мотиви, викладені ним у заяві від 26.09.2019 р. про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2016 року неправомірними. Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж АДРЕСА_4 . Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати за надання правничої допомоги у сумі 4000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги наводить доводи, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі на рішення суду від 31 жовтня 2022 року.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.12.2023, зокрема, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5 . Надіслано третій особі копію цієї ухвали, апеляційної скарги з додатками для відома та роз`яснено їй право подачі відзиву в письмовій формі на апеляційну скаргу в 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали з дотриманням норми ч. 2, 4 ст. 360 ЦПК України.

У судове засідання з`явилися адвокат Павленко А.І., який представляє позивача ОСОБА_1 та адвокат Павленко О.А., яка представляє третю особу ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Ковжога О.І. до апеляційного суду не з`явились, про день час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від адвоката Ковжоги О.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю в кримінальному провадженні по справі № 553/5732/22 у Ленінському районному суді м.Полтави. Зазначено, що докази цього будуть надані апеляційному суду.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши думку адвокатів Павленка А.І. та Павленко О.А., які заперечували проти клопотання про відкладення розгляду справи та наполягали на її розгляді, порадившись на місці, дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання адвоката Ковжоги О.І. та продовження розгляду справи, оскільки як відповідач ОСОБА_2 , так і його представник адвокат Ковжога О.І. були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи; доказів на підтвердження того, що адвокат Ковжога О.І. зайнятий в іншому судовому засіданні в іншій справі в Ленінському районному суді м.Полтави ним не надано. Крім цього ця справа тривалий час перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції та неодноразово її розгляд відкладався за клопотаннями адвоката Ковжоги О.І., в тому числі у зв`язку з зайнятістю в інших судових засіданнях.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 1, п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Павленка А.І., який представляє позивача ОСОБА_1 та третю особу ОСОБА_5 , дійшов такого висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.07.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір строкової позики, згідно якої позивач надав у борг ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, строком на шість місяців.

У разі неповернення даної суми коштів в обумовлений строк, ОСОБА_3 зобов`язувався передати ОСОБА_1 (прізвище зазначено у розписці) гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

На підтвердження передачі грошових коштів позивачем надана копія розписки (том 1 а.с. 5).

Також судом установлено, що ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на гараж від 05.01.2004 року належить гараж № НОМЕР_1 , який розташований в АДРЕСА_2 в авто гаражному колективі «Рассвет».

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 у визначений у розписці строк грошові кошти не повернув, ухиляється від оформлення права власності на гараж, позивач ОСОБА_1 , просив визнати за ним право власності на гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано оригіналу розписки в зв`язку з чим неможливо встановити факт передачі та повернення отриманих в борг коштів, а також перевірити справжність підпису ОСОБА_3 , приймаючи до уваги те, що вказане оспорюється ОСОБА_2 , який є його правонаступником.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою ОСОБА_1 надано копію розписки.

Оригінал боргової розписки в матеріалах справи відсутній, позивачем не був наданий ні місцевому, ні апеляційному суду.

Приймаючи до уваги те, що обставини, а саме факт укладення договору позики, підтверджується лише копією спірної розписки, оригінал розписки як основний доказ не було надано позивачем за первісним позовом чи його представником для огляду в судове засідання та для проведення призначеної судом експертизи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог щодо укладення між сторонами договору позики.

При цьому колегія суддів враховує, що копія розписки не може свідчити про невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, оскільки в цьому разі оригінал боргового документа мав знаходитись у позикодавця.

Крім цього, відсутність оригіналу розписки, позбавила суд першої інстанції можливості перевірити заперечення ОСОБА_2 щодо не підписання його батьком договору позики.

Щодо зазначення у копії розписки про зобов`язання передати ОСОБА_1 (прізвище вказане у копії розписки) гаражу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 у разі неповернення суми коштів в обумовлений строк, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 572 ЦПК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Окремим видом застави є іпотека, яка є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ч. 1 ЦК України).

Частинами 1 та статті 577 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Зважаючи на зміст розписки, що надана позивачем, договір позики від 13.07.2015 року, фактично був забезпечений заставою нерухомого майна (гаражем № НОМЕР_1 за АДРЕСА_3 ).

Разом з тим, в порушення ст. 577 ЦК України вказаний договір не був посвідчений нотаріально, що свідчить про його нікчемність в силу ч. 1 ст. 219 ЦК України.

При цьому обставин, які б перешкоджали нотаріальному посвідченню договору позики в частині забезпечення його виконання заставою нерухомого майна, позивачем не вказано та судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на гараж, що належав ОСОБА_3 .

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 визнавав позовні вимоги, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду с позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності 02.06.2016 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03.06.2016 року було відкрите провадження за вказаним позовом і справа призначена до судового розгляду на 16.06.2016 року.

Копія позовної заяви вручена відповідачу ОСОБА_3 22.06.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 18 том 1) тобто через шість днів після судового засідання. При цьому в судове засідання на 16.06.2016 року сторони не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України (в редакції станом 01.04.2016), позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд ( частина 4 ст. 174 ЦПК України в редакції станом 01.04.2016).

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які підлягають встановленню. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, провадження № 61-39156св18 та підтримана 30 червня 2021 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 916/1142/20.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 заяви про визнання позову не подавав, рішення від 16.06.2016 року не отримував.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядження гаражем шляхом його звільнення та передачі його ОСОБА_2 , скасування запису про реєстрацію права власності.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 23.12.2003 року № 563 оформлено право приватної власності на гараж № НОМЕР_1 , побудований в авто гаражному колективі «Рассвет» по АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_3 .

05.01.2004 року головним Управлінням з питань житлово-комунального обслуговування населення, ОСОБА_3 видано свідоцтво № НОМЕР_2 про право власності на гараж № НОМЕР_1 , розташований за вказаною вище адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 від 30.03.2019 року (а.с. 30).

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування та розпорядженні гаражем, шляхом його звільнення та передачі його ОСОБА_2 , скасування запису про реєстрацію права власності, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є спадкоємцем після померлого ОСОБА_3 , прийняв спадщину в тому числі спірний гараж, проте не може його використовувати в зв`язку з тим, що право власності на нього зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі рішення суду, яке скасоване. Крім того, ОСОБА_1 відмовляється його звільняти.

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з цим висновком суду, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. (постанова Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 457/1258/14-ц (провадження № 61-5030св18), від 27 червня 2018 року у справі № 344/9922/15-ц (провадження № 61-24656св18), від 04 липня 2018 року у справі № 335/640/15-ц (провадження № 61-16872св18), від 25 липня 2018 року у справі № 640/8456/16-ц (провадження № 61-16012св18), від 19 грудня 2018 року у справі № 2-4440/11 (провадження № 61-11310св18).

Відповідно до п.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, «заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили».

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

Приймаючи до уваги те, що запис про реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 , по АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 , внесений на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави № 554/4446/16-ц від 16.06.2016 року, яке в подальшому було скасоване підлягає, вимога ОСОБА_2 про скасування вказаного вище запису є правомірною.

При цьому колегія суддів враховує, що реєстрація права власності на гараж, що належав спадкодавцю ОСОБА_3 , перешкоджає спадкоємцям у визначеному законом порядку прийняти спадщину.

Разом з тим, як вбачається з листа приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Клімової О.В. від 27.03.2021 року вих. № 25/02-14 в спадковій справі № 46 за 2019 року, що заведена після смерті ОСОБА_3 наявні заяви про прийняття спадщини від синів ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , які є єдиними спадкоємцями за законом (а.с. 6).

Таким чином, вимога щодо усунення перешкод у користуванні гаражем, шляхом його звільнення та передачі ОСОБА_2 , порушує права іншого спадкоємця ОСОБА_6 , який до участі у справі залучений не був.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2022 року слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд порушив вимоги ч.2 ст. 257 ЦПК України, оскільки ухвалою від 03 жовтня 2022 року залишив без розгляду уточнюючу позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 від 25 серпня 2022 року та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, скасування запису про реєстрацію права власності, та оскільки ОСОБА_2 не подав зустрічний позов після винесення вказаної ухвали, тому на думку апелянта суд першої інстанції не мав права виносити рішення від 31 жовтня 2022 року, а провадження у цій справі підлягає закриттю згідно приписів п.3 ст. 255 ЦПК України, на увагу колегії суддів не заслуговують, з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що 21 січня 2021 р. ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, скасування запису про реєстрацію права власності (том 1 а.с. 254-268). Ухвалою цього ж суду від 24 лютого 2021 р. вказаний зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (том 1 а.с. 289). В подальшому 25 серпня 2022 р. ОСОБА_1 дійсно подав уточнюючу позовну заяву, яка ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 жовтня 2022 року залишена без розгляду, оскільки подана поза межами процесуальних строків (том 2 а.с. 199-205, 237). Отже відсутні підстави для закриття провадження у справі відповідно до п.3 ст. 255 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що після закриття підготовчого засідання йому стало відомо про призначення 24.02.2021 р. експертизи у цій справі, при цьому він не брав участь у судовому засіданні під час вирішення цього питання та не міг подати до суду оригінал розписки, також не заслуговують на увагу колегії суддів, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 21.01.2021 ОСОБА_2 подав суду клопотання про витребування доказів та призначення почеркознавчої експертизи (том 1 а.с. 266-267).

24.02.2021 відбулося судове засідання у цій справі, в якому ОСОБА_1 дійсно не був присутній, оскільки подав клопотання про відкладення розгляду справи, а також про витребування доказів (том 1 а.с. 276-277, 284-285).

Як зафіксовано в протоколі судового засідання від 24.02.2021 (том 1 а.с. 287-288), суд дійшов висновку про можливість розглянути подані клопотання та постановив ухвали від 24.02.2021 про визнання явки ОСОБА_1 у цій справі обов`язковою, зобовязання ОСОБА_1 надати суду оригінал розписки від 15 липня 2015 року, зобовязання УСБУ в Полтавській області та ГУ ПФ в Полтавській області надати суду об`єкти для проведення почеркознавчої експертизи із зразками підписів ОСОБА_3 з власноруч написаним текстом та вільним підписом для проведення почеркознавчої експертизи. Роз`яснено ОСОБА_1 та представнику УСБУ в Полтавській області та ГУ ПФ в Полтавській області, що відповідно до ст. 84 ЦПК України будь-яка особа у якої знаходиться доказ, має надати його на вимогу суду.

Крім цього ухвалою суду від 24.02.2021 за клопотанням відповідача призначено у цій справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Полтавському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (36004, м. Полтава, пров. Рибальський, 8). На вирішення експерта постановлено наступне питання: 1.Чи виконаний підпис ОСОБА_3 чи іншою особою в розписці від 15 липня 2015 року? У розпорядження експерта надати матеріали справи. Витрати на проведення судової товарознавчої експертизи попередньо покласти на відповідача ОСОБА_2 . Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384-385 КК України. Провадженння по справі зупинено до отримання висновку експерта.Копію ухвали суду направлено учасникам справи протягом 2 (двох) днів з дня її складання.Роз`яснено порядок і строк оскарження вказаної ухвали.

Копії вказаних ухвал отримані ОСОБА_1 29.03.2021 під підпис, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (том 1 а.с. 290-295, 303, 304,306).

Ухвалою суду від 01.04.2021 провадження у справі відновлено у зв`язку з поданням експертом клопотання про надання оригіналу досліджувального документу розписки від 15.07.2015 року, у судове засідання викликано осіб (том 2 а.с. 5).

Згідно поданої заяви від 09.04.2021 ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи та, відповідно, з ухвалами суду від 24.02.2021 (том 1 а.с. 315).

Окрім того, судом на поштову адресу ОСОБА_1 надіслано вимогу від 16.04.2021 про надання досліджувального оригіналу документу оригіналу розписки від 15.07.2015 (том 2 а.с. 1).

Проте вказаного оригіналу розписки від 15.07.2015 позивач ОСОБА_1 суду не надав. Хоча мав таку можливість, що не спростовано ним належними і допустимими доказами.

У зв`язку з чим експертом 13.05.2021 складено повідомлення про неможливість проведення експертизи (том 2 а.с. 17-20).

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не приймав участь у розгляді справи, також безпідставні, оскільки 31.10.2022 ним подано суду клопотання, в якому висловлено позицію щодо своїх позовних вимог та зустрічного позову ОСОБА_2 та проханням надіслати копію рішення суду за результатом розгляду цієї справи на вказану ним у заяві адресу (том 3 а.с. 10).

Крім того в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_3 після отримання грошових коштів у сумі 10000 доларів США запропонував укласти договір купівлі-продажу спірного гаража. Проте оскільки в нього були відсутні оригінали документів на гараж, які у нього відібрали сини, то він запропонував оформити право власності через суд, шляхом подачі позову про визнання права власності. Саме ОСОБА_3 готував позов, який ОСОБА_1 підписав, також ОСОБА_3 додав оригінал розписки до нього, проте вона відсутня у справі.

Вказані доводи не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вони не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.

Крім цього, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ст. 48 ЦПК України).

Отже згідно вказаних положень закону саме позивач наділений правом на звернення до суду з позовом, на обгрунтування якого надати відповідні докази.

Колегія суддів дійсно приймає до уваги і погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що подавши заяву про перегляд заочного рішення від 16.06.2016 року, яка задоволена судом, ОСОБА_2 не залучено до участі у справі як правонаступника померлого ОСОБА_3 . Разом з тим вказане не є підставою для скасування рішення суду.

Посилання позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не мав права оскаржувати рішення від 16.06.2016 року, оскільки воно не є заочним, а також не оскаржено за життя ОСОБА_3 , не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки матеріалами справи підтверджено, що копія вказаного рішення суду не направлялася судом першої інстанції на адресу ОСОБА_3 та у ній відсутні відомості про вручення йому копії вказаного судового рішеня. За таких обставин ОСОБА_3 об`єктивно не мав можливості дізнатися про порушення свого права та скористатися можливістю оскаржити вищезазначене рішення суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вказувалося вище, додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2022 року зокрема стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. (том 3 а.с. 54).

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2022 року в частині задоволення зустрічного позову про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, ухвалення в цій частині нового рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном відмовити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про необхідність зміни додаткового рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2022 року в частині розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, з 10000,00 грн (десяти тисяч гривень) до 3000,00 грн. (трьох тисяч гривень) відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення суду від 17 березня 2023 року, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Як вказувалося вище, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.02.2023 року цю цивільну справу №554/4446/16-ц було повернуто до Октябрського районного суду м.Полтави для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки при ухваленні рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31.10.2022 року не вирішено заяви позивача ОСОБА_1 від 28.04.2021 року про визнання дій відповідача ОСОБА_2 та його заяви від 26.09.2019 року про перегляд заочного рішення неправомірними та від 15.06.2021 року про визнання дійсним договору купівлі-продажу гаража, які були прийняті ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави від 12.08.2021 року та від 26.08.2021 року.

Мотивувальна та резолютивна частини вказаного рішення не містить висновків суду першої інстанції щодо поданих заяв ОСОБА_1 від 28.04.2021 року та від 15.06.2021 року.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій ОСОБА_2 та його заяви від 26 вересня 2019 року про перегляд заочного рішення неправомірними - відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу гаражу відмовлено.

На вказане додаткове рішення ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати рішення від 17.03.2023, ухвалити нове, яким визнати дії ОСОБА_2 та мотиви, викладені ним у заяві від 26.09.2019 р. про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16.06.2016 року неправомірними. Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж АДРЕСА_4 . Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати за надання правничої допомоги у сумі 4000 грн.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 посилався, зокрема, на безпідставність скасування рішення суду від 16 червня 2016 року, яке не є заочним; не подання ОСОБА_3 за життя апеляційної скарги; ту обставину, що ОСОБА_2 не є правонаступником після померлого ОСОБА_3 та неправомірність заяви про скасування рішення від 2016 року.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів, справи 16 червня 2016 року заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави позов задоволений. Припинено право власності на гараж АДРЕСА_1 , площею 18,0 кв м за ОСОБА_3 та визнано право власності на вказаний гараж за ОСОБА_1 . Вирішено питання про судові витрати (том 1 а.с. 20-21).

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_3 помер.

26.09.2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, в обґрунтування якої він посилався на те, що його батько ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не був належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, а тому був позбавлений можливості з`явитися в судове засідання, а також підпис на розписці про вручення повістки виконаний не ним.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16.06.2016 року задоволено та заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16.06.2016 року, ухвалене у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності, - скасовано та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивачем ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на вказану ухвалу, яка постановою апеляційного суду від 01 вересня 2020 року повернута апелянту. У касаційному порядку вказана ухвала не оскаржувалася та є чинною.

Відповідно до ст.224 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення від 16 червня 2016 року, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ст. 288 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання ОСОБА_2 заяви про перегляд заочного рішення) заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 червня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності та призначено справу до судового розгляду на 10:30 16 червня 2016 року (том 1 а.с. 15).

Судова повістка про виклик до суду на вказану дату та час вручена ОСОБА_3 22.06.2016 р. (том 1 а.с. 18), тобто після ухвалення судового рішення від 16 червня 2016 року.

За таких обставин суд першої інстанції не мав права розглядати цю справу 16 червня 2016 року при заочному розгляді.

Посилання позивача на те, що вказане рішення не є заочним, тому безпідставно скасовано судом ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2019 року, на увагу не заслуговують.

Так, як зазначалося вище, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на вказану ухвалу, яка постановою апеляційного суду від 01.09.2020 повернута апелянту, оскільки не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

У касаційному порядку вказана ухвала позивачем не оскаржувалася і є чинною.

Доказів неправомірності процесуальних дій ОСОБА_2 при зверненні до суду із заявою про перегляд заочного рішення позивачем ОСОБА_1 не надано.

Посилання позивача на те, що суд не залучив ОСОБА_2 як правонаступника померлого ОСОБА_3 та неправомірно скасував заочне рішення, також не заслуговують на увагу, оскільки стаття 228 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення) передбачала право суду, який ухвалив заочне рішення, переглянути його за письмовою заявою відповідача , яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Однак матеріали справи не містять доказів направлення судом першої інстанції копії рішення від 16.06.2016, а також підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 отримав від суду першої інстанції копію заочного рішення від 16.06.2016, відповідно, він не міг знати про порушення свого права, за життя подати заяву про перегляд заочного рішення чи оскаржити вкзане рішення в апеляційному порядку.

За таких обставин місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання дій відповідача та його заяви від 26.09.2019 року про перегляд заочного рішення неправомірними.

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення суду від 17 березня 2023 року залишається без задоволення, а додаткове рішення суду від 17 березня 2023 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, статтею 376 ч. 1 п. п. 3, 4, статтями 382-384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2022 року задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2022 року в частині задоволення зустрічного позову про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном відмовити.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2023 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 березня 2023 року в частині розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу змінити з 10000,00 грн (десяти тисяч гривень) до 3000,00 грн. (трьох тисяч гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук