Справа № 161/4657/24
Провадження № 2/161/2105/24
У Х В А Л А

21 березня 2024 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., вивчивши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору при зверненні до суду із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації та припинення права власності на спільне нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а:

08.03.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації та припинення права власності на спільне нерухоме майно.

До зазначеного позову ОСОБА_1 також долучила клопотання про звільнення сплати судового збору на обгрунтування якого остання зазначила, що її матеріальне становище позбавляє її можливості сплатити судовий збір, розмір якого з огляду на ціну позову становить 2064,05 грн. Враховуючи наведене, просить суд звільнити їй сплату судового збору за подання даної позовної заяви.

На підставі відомостей УДМС України у Волинській області від 19.03.2024 року судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації та припинення права власності на спільне нерухоме майно підсудна Луцькому міськрайонному суду Волинської області

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, суддя приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 3 ст. 136 ЦПК України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (ч. 1 Закону).

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 Закону).

Отже, звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не його обов`язком.

З аналізу ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

До такого правового висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 14.01.2021 року по справі № 0940/2276/18.

На обгрунтування підстав для звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 покликається на наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», а також на їх підтвердження долучає до заяви відомості з Пенсійного Фонду України.

Однак, вищевказана інформація стосується періоду з 2007 по 2022 роки.

Таким чином, позивачкою не було надано жодних доказів, що її майнове становище у 2023-2024 року було таким, що позбавляє її можливості сплатити судовий збір при зверненні до суду із даним позовом.

Матеріали заяви ОСОБА_1 також не містять жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, які унеможливлюють сплату останньою судового збору у вищевказаному розмірі.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відмова у звільненні від сплати судового збору, відстрочці або розстрочці його сплати не порушує положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (про право на справедливий суд), оскільки не перешкоджає вказаній особі у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови звільнення від сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В зв`язку з цим суд вважає, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 76-81, 136, 353 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суддя, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору при зверненні до суду із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації та припинення права власності на спільне нерухоме майно відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 21 березня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська