ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5555/23Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О. М.
Провадження № 22-ц/817/346/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року, ухвалене суддею Вийванком О.М., повний текст якого складено 02 лютого 2024 року, та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року, ухвалене суддею Вийванком О.М., повний текст якого складено 16 лютого 2024 року у справі №607/5555/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він є батьком ОСОБА_4 , яка жодної допомоги йому не надає.

Вказує, що він є особою пенсійного віку та в даний час перебуває на пенсійному забезпеченні. Крім цього, в нього захворювання серця, а тому він потребує лікування та додаткових фінансових витрат.

Заявляє, що він є непрацездатним, отримує мінімальну пенсію, якої вистачає лише на придбання частини продуктів харчування та ліків. Коштів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності, не вистачає, а тому, зважаючи на скрутне матеріальне становище, він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати йому повнолітня донька. На сьогоднішній день вона не допомагає йому матеріально, не забезпечує його всім необхідним для нормального проживання.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідачки на його користь аліменти у розмірі 2500.00 грн, щомісячно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1500.00 грн (одну тисячу п`ятсот гривень 00 копійок), щомісячно, починаючи з 24 березня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 644.16 грн (шістсот сорок чотири гривні 16 копійок).

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року частково задоволено заяву представника позивача ОСОБА_5 про стягнення витрат за надання правничої допомоги та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000.00 грн (шість тисяч гривень 00 копійок).

Задоволено частково заяву представника відповідача ОСОБА_6 про стягнення витрат за надання правничої допомоги та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3200.00 грн (три тисячі двісті гривень 00 копійок).

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, представник відповідачки - адвокат Гриців О.Я. подала на них апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити та стягнути в користь відповідачки судові витрати у справі.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв докази, що подані позивачем разом з відповіддю на відзив з пропуском строку. Вказує, що стороною позивача неодноразово порушувались вимоги процесуального закону щодо строку подання доказів, які подавалися після пред`явлення позову, а обґрунтування неможливості їх подання у визначений процесуальним законодавством строк відсутні.

Також вказує, що тлумачення ст.202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та їх потреба в матеріальній допомозі.

Зазначає, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому, обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц.

Стверджує, що сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо. Тому під час розгляду справи суду слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Отже, особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Вказує, що матеріали справи не містять жодних письмових, належних та допустимих доказів в підтвердження додаткових витрат позивача чи то витрат на лікування.

Лише сам факт відвідування позивачем лікарів в КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» та встановлення певних діагнозів не підтверджує факту понесення ним додаткових витрат на лікування, адже відсутні докази придбання призначених лікарями медикаментів. Вказує, що згідно з чеком №7944 на суму 919.75 грн було придбано препарат «Дінар» 50 мг./мл. 5 мл. №10 амп. Однак, в матеріалах справи відсутні лікарські призначення даного препарату. Зазначає, що позивач надає випадкові чеки про придбання ліків, які не підтверджені жодними призначеннями: придбання пастилок «Ісландський мох» (лікування кашлю), Спазмалгон (спазмолітик) і т.д.п. Вважає, що в позивача відсутня потреба в отриманні матеріальної допомоги, оскільки надані до суду чеки свідчить про те, що останній мав змогу самостійно оплатити вказані ліки, без отримання матеріальної допомоги від сторонніх осіб.

Крім того, надані позивачем докази про наявність певних захворювань не можуть свідчити про потребу у постійному лікуванні, як і не свідчать про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідачки на користь непрацездатного батька у розумінні статті 202 СК України.

Таким чином вважає, що суду не було надано доказів на підтвердження потреби отримання позивачем матеріальної допомоги, що виключає можливість застосування частини першої статті 202 СК України та свідчить про відсутність обов`язку відповідачки утримувати свого непрацездатного батька.

Крім того зазначає, що пацієнти мають право на безкоштовне лікування незалежно від того, де проживають і який заклад вирішують обрати для госпіталізації. Увесь обсяг медичних та супутніх послуг, передбачений пакетом медичних послуг, є гарантованим, і пацієнти не повинні ні за що доплачувати. Йдеться про всі необхідні пацієнтам напрямки, зокрема кардіологія.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів з приводу щомісячної вартості лікування та не можливості його самостійної оплати, а також не подано доказів на підтвердження перевищення щомісячних витрат позивача розміру пенсії та додаткових доходів, наприклад від оренди майна, які він отримує, що б давало підстави для висновку про потребу позивача в матеріальній допомозі та вказує на недоведеність позовних вимог.

Окрім цього зазначає, що позивачу на праві власності належать земельні ділянки, які перебувають в оренді у ПрАТ «Зернопродукт МХП», за які позивач отримує орендну плату.

Також вказує, що позивач проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_7 , у якого у власності є нерухоме майно, а саме:

- 1/3 частина земельної ділянки площею (га): 1.5408, кадастровий номер :06:008:0331, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Хмельницька обл., Білогірський район, Ямпільська селищна рада та яка перебуває в оренді ПАТ «Зернопродукт МХП» (договір оренди землі серія та номер: 1485-Я-Б-Х, від 10 листопада 2020 року);

- нежитлове приміщення, стоянка, загальна площа (кв.м): 35.2, адреса: АДРЕСА_2 ;

- двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа (кв.м): 71, житлова площа (кв.м): 25.3;

- 1/3 частина земельної ділянки площею (га): 0.15, кадастровий номер :06:001:0090, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Хмельницька обл., Білогірський район Ямпільська селищна рада, яка перебуває в оренді ПАТ «Зернопродукт МХП» (договір оренди землі серія та номер: 1486-Я-Б-Х від 16 жовтня 2020 року);

- 1/3 частина земельної ділянки площею (га): 2.9807, кадастровий номер :06:008:0181, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Хмельницька обл., Білогірський район, Ямпільська селищна рада, та яка перебуває в оренді ПАТ «Зернопродукт МХП» (договір оренди землі серія та номер: 1487-Я-Б-Х від 16 жовтня 2020 року).

Крім того, позивачем було подаровано сину ОСОБА_7 належну йому частку трьохкімнатної квартири.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року просить його скасувати, залишивши без задоволення заяву представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Сампари Н.М. про стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 42000 грн витрат на правничу допомогу.

Зокрема зазначає, що адвокатом Сампарою Н.М. в порушення вимог ч.8 ст.141 ЦПК України до закінчення судових дебатів чи останнього судового засідання у справі не було подано відповідної заяви про подання доказів витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а отже за відсутності відповідної заяви про подання доказів витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, така заява залишається без розгляду.

Що стосується заявленої адвокатом Сампарою Н.М. суми за надання нею правничої допомоги позивачу, то апелянт вважає, що понесені витрати є не співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання послуг, з урахуванням часткового задоволення позову, складності справи, спрощеного порядку її розгляду, а також те, що в справі про стягнення аліментів адвокату не було необхідно вивчати додаткові джерела права та законодавство, що регулює спір у справі, враховуючи багаторічний досвід адвоката та її діяльність у сфері сімейного права.

Вказує, що витрати в сумі 20000 грн становлять надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, як наслідок, в разі вирішення поданої заяви необхідно зменшити заявлені витрати до 500 грн.

Щодо розподілу витрат, які понесла відповідачка, то апелянт зазначає, що згідно з копією договору про надання правової допомоги від 04 вересня 2023 року та акту приймання-передачі наданих послуг від 05 лютого 2024 року, в яких визначено перелік робіт (послуг) та вартість за кожну послугу, відповідач несе витрати на правничу допомогу, що надані адвокатом Гриців О.Я. на загальну суму 34500 (тридцять чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

Крім того, згідно з копіями додаткової угоди №5 від 09 листопада 2023 року до договору №65/2022 про надання правової допомоги від 16 листопада 2022 року, розписок від 14 листопада 2023 року, 24 листопада 2023 року, 19 грудня 2023 року, 11 січня 2024 року, 29 січня 2024 року та акту про надану правничу допомогу від 06 лютого 2024 року, в яких визначено перелік робіт (послуг) та вартість за кожну послугу, відповідачка понесла витрати на правничу допомогу, що надані адвокатом Світликом О.М., на загальну суму 7500 грн.

Таким чином вважає, що з позивача слід стягнути 42000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Сампара Н.М. просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вказує, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:

- походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення);

- непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Зобов`язання повнолітніх дітей утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Вказаний висновок міститься в Постанові ВС від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц.

Зазначає, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Зазначає, що пенсія, яку отримує ОСОБА_3 , є неймовірно малою в порівнянні навіть з самими витратами на медикаменти, які необхідні позивачу, а також харчування, лікування, одяг та речі побуту.

Посилаючись на розрахунок витрат ОСОБА_3 на місяць вказує, що для нормального забезпечення життєдіяльності позивача останньому необхідно в місяць близько 9850 грн.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року слід задовольнити повністю, а апеляційну скаргу на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року - задовольнити частково, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідачка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить інформація Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 лютого 2023 № 118/26.11.1-07.4.

Згідно довідки про доходи № 7714 2676 8773 1702, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, вбачається, що позивач ОСОБА_3 перебуває на обліку в Тернопільському об`єднаному управлінні ПФУ Тернопільської області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 складає 30457.88 грн.

ОСОБА_3 неодноразово звертався в поліклінічний підрозділ КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» за амбулаторною допомогою, а саме:

- 22 грудня 2022 року до лікаря-хірурга ОСОБА_9 із діагнозом К40.90;

-16 січня 2023 року до лікаря-отоларинголога ОСОБА_10 із діагнозом Н90.3;

- 16 січня 2023 року до лікаря-кардіолога ОСОБА_11 , діагноз 125.8;

- 27 січня 2023 року до лікаря функціональної діагностики ОСОБА_12 ,

про що свідчить інформація від 16 лютого 2023 року за №4.2.3-06/223, 4.2.3-06/224, яка надана адміністрацією КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2».

Як вбачається із виписки з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_3 №1192 від 03 березня 2023 року, заключний діагноз: «закритий несвіжий нижній вивих лівого плеча. ІХС. Кардіосклероз з метаболічною кардіоміопатією. СН І ст. Хворий завершив курс стаціонарного лікування, з покращенням та наданими рекомендаціями був виписаний на амбулаторне лікування по місцю реєстрації».

Крім цього, позивач має захворювання серця, що підтверджується висновком ультразвукового дослідження серця № 680 (В-, М-режим з тканинним картуванням, з імпульсною та кольоровою доплерографією)

Згідно з довідкою ПП «ТернопільКомСервіс» №11 від 05 січня 2023 року, відповідач ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою Нагірянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області №90 від 11 серпня 2023 року.

Відповідно до договору дарування від 07 квітня 2020 року ОСОБА_3 (позивач) подарував ОСОБА_7 належні йому 2/9 частки квартири АДРЕСА_5 .

Згідно з витягом 721 від 11 вересня 2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві власності по 1/3 частці три земельних ділянки площею 1.5408 га, 0.15 га та 2.9807 га, які знаходяться на території Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області та перебувають в оренді ПАТ «Зернопродукт МХП».

Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року №607/5651/23 стягнуто з ОСОБА_4 (відповідачки) в користь ОСОБА_3 (позивача) витрати з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі 1758.60 грн та витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 400.20 грн.

Судом встановлено, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 червня 2022 року (справа №607/29887/19) з ОСОБА_7 (сина позивача) стягнуто на користь ОСОБА_4 (відповідачки), ОСОБА_13 , ОСОБА_14 грошову компенсацію вартості 5/9 частини квартири АДРЕСА_6 , в розмірі 605390.00 грн.

Згідно з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, ОСОБА_4 отримала дохід у 2015 році в розмірі 4928.44 грн.

Як вбачається з довідок про доходи №№146, 147, 148 від 08 грудня 2023 року, видані філією «Рідний край» ПрАТ «Зернопродукт МХП», ОСОБА_3 отримав дохід від оренди земельної ділянки:

- з 01 січня 2021 року по 01 січня 2022 року в розмірі 26977.21 грн;

- з 01 січня 2022 року по 01 січня 2023 року в розмірі 7211.19 грн;

- з 01 січня 2023 року по 01 грудня 2023 року в розмірі 8867.72 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обов`язку доньки позивача утримувати свого батька, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Правовий аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання у повнолітніх дочки, сина по утриманню своїх батьків виникають на підставі сукупності юридичних фактів, а саме:

1) походження дитини від матері, батька;

2) непрацездатність матері, батька;

3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин.

Так, непрацездатними громадянами в розумінні ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Водночас, статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Як передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік (ч.3 ст.4 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Відповідно до п.2 Методики визначення прожиткового мінімуму, затвердженого спільним наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної служби статистики України від 03 лютого 2017 року № 178/147/31, прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

У п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Частиною 1 ст.205 СК України передбачено суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Згідно ч.2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Водночас, Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №301/160/17 зроблено правовий висновок про те, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому, до уваги має братися отримання батьками пенсії, одержаних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначене також узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, та Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року при розгляді справи №494/1682/15-ц, де вказано, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, зазначене співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має вирішальне значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів.

Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 369/7004/17.

ОСОБА_3 обґрунтовував позовні вимоги тим, що він є непрацездатним, отримує пенсію у розмірі 2500-2800 грн на місяць, якої вистачає лише на придбання частини продуктів харчування та лікарських препаратів, необхідних йому за станом здоров`я, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати його донька ОСОБА_4 .

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки Пенсійного Фонду України Тернопільської області від 30 грудня 2022 року №7714 2676 8773 1702 ОСОБА_3 в період з січня по грудень 2022 року отримав пенсії на загальну суму 30457.88 грн, що в середньому становить 2538.15 грн в місяць.

Крім того, з витребуваних судом першої інстанції в ПрАТ «Зернопродукт МХП» довідок про доходи ОСОБА_3 вбачається, що позивач отримує дохід від надання ПрАТ «Зернопродукт МХП» власних земельних ділянок в оренду, а саме:

- з січня 2021 року по січень 2022 року - 26977.21 грн;

- з січня 2022 року по січень 2023 року -7211.19 грн;

- з січня по грудень 2023 року - 8867.72 грн.

Тобто, судом встановлено, що сукупний дохід позивача від отримуваної ним пенсії та здачі в оренду належних йому земельних ділянок є вищим за мінімальний прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, який станом на 2023 рік становив 2093 грн.

Позивачем, окрім власного розрахунку, наведеного в позовній заяві, не надано жодних доказів на підтвердження того, що він несе витрати на оплату комунальних послуг, телефонного зв`язку, придбання продуктів харчування, одягу, проїзд у транспорті та, відповідно, що він потребує матеріальної допомоги у зв`язку з понесеними витратами.

Що стосується долучених до матеріалів справи медичних довідок та виписок, згідно з якими у ОСОБА_3 наявні захворювання серця, то колегія суддів вважає, що вони не є беззаперечним доказом понесення позивачем витрат на лікування, враховуючи також і те, що позивачем не надано жодного доказу, зокрема лікарських рецептів, призначень, які б підтверджували необхідність придбання ліків, копії чеків про купівлю яких він додає, серед яких міститься, в тому числі шприци та пастилки Ісла (які відносяться до препаратів лікування горла, кашлю).

При цьому з усіх долучених позивачем медичних довідок та виписок лише у виписці із медичної картки амбулаторного хворого №1192 від 03 березня 2023 року, яка долучена до позовної заяви, призначено лікарем медикаментозне лікування: Анальгін 50% 2.0 мл. В/м Фленокс 0.2 п/ш., докази про купівлю яких позивачем так і не долучено.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що у позовних вимогах позивач, здійснюючи власний обрахунок витрат на місяць щодо придбання продуктів харчування, вказує, серед іншого, витрати в сумі 1500 грн на придбання сигарет, що, на думку колегії суддів, не відноситься до першочергових та необхідних витрат. Наведене також свідчить про суперечливу поведінку позивача, який скаржиться на незадовільний стан здоров`я, пов`язаний із захворюванням серця та заявляє вимогу про стягнення аліментів на його утримання, в тому числі з підстав витрат на лікування, однак, одночасно зазначає про необхідність витрачати 1500 грн щомісяця на придбання сигарет.

Також, колегія суддів, виходячи із зазначених вище положень ч.2 ст.205 СК України щодо можливості одержання утримання від інших дітей, зазначає наступне.

Як було встановлено судом, у позивача ОСОБА_3 є, окрім доньки, повнолітній син ОСОБА_7 , у якого у власності є нерухоме майно, а саме:

- 1/3 частина земельної ділянки площею (га): 1.5408, кадастровий номер :06:008:0331, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Хмельницька обл., Білогірський район, Ямпільська селищна рада та яка перебуває в оренді ПАТ «Зернопродукт МХП» (договір оренди землі серія та номер: 1485-Я-Б-Х, від 10 листопада 2020 року);

- нежитлове приміщення, стоянка, загальна площа (кв.м): 35.2, адреса: АДРЕСА_2 ;

- двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа (кв.м): 71, житлова площа (кв.м): 25.3;

- 1/3 частина земельної ділянки площею (га): 0.15, кадастровий номер :06:001:0090, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Хмельницька обл., Білогірський район Ямпільська селищна рада, яка перебуває в оренді ПАТ «Зернопродукт МХП» (договір оренди землі серія та номер: 1486-Я-Б-Х від 16 жовтня 2020 року);

- 1/3 частина земельної ділянки площею (га): 2.9807, кадастровий номер :06:008:0181, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Хмельницька обл., Білогірський район, Ямпільська селищна рада, та яка перебуває в оренді ПАТ «Зернопродукт МХП» (договір оренди землі серія та номер: 1487-Я-Б-Х від 16 жовтня 2020 року).

Крім того, позивачем було подаровано сину ОСОБА_7 належну йому частку трьохкімнатної квартири, що підтверджується договором дарування від 07 квітня 2020 року.

Тобто, з наведеного вбачається, що у позивача є також повнолітній син, який матеріально забезпечений, однак питання щодо можливості утримання сином свого батька ОСОБА_3 у відповідності до ч.2 ст.205 СК України судом першої інстанції не вирішувалось.

Таким чином, з огляду на зазначене вище, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з відповідачки аліментів на утримання свого батька, а тому рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Що стосується додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст.133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 3 ст.141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч.ч.4-5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).

Згідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі № 922/1964/21, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, у томі числі, але, не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на не співмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Ухвалюючи додаткове рішення від 16 лютого 2024 року суд першої інстанції, із врахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, стягнув з кожної зі сторін на користь одна одної витрати на правничу допомогу.

Разом з тим, оскільки судом апеляційної інстанції прийнято рішення про скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року та відмову у задоволенні позовних вимог, тому на підставі ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені сторонами підлягають новому розподілу.

Так, у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_4 адвокат Гриців О.Я. послалась серед іншого на те, що окрім неї представництво інтересів ОСОБА_4 в суді першої інстанції здійснював також адвокат Світлик О.М. на підставі договору про надання правничої допомоги від 16 листопада 2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_4 як в суді першої, так і апеляційної інстанцій представляла адвокат Гриців О.Я. на підставі договору про надання правничої допомоги від 04 вересня 2023 року, укладеного між адвокатом Гриців О.Я. та ОСОБА_4 , а також адвокат Світлик О.М., який діяв на підставі договору про надання правничої допомоги №45/2022 від 18 липня 2022 року та додатку до Додаткової угоди №4 від 29 жовтня 2023 року до вказаного договору про надання правничої допомоги, що вбачається з Акту про надану правничу допомогу від 06 лютого 2024 року, підписаного адвокатом Світликом О.М. та ОСОБА_4 .

При цьому адвокатом Гриців О.Я. до заяви про ухвалення додаткового рішення долучено договір про надання правничої допомоги №65/2022 від 16 листопада 2022 року, укладений між адвокатом Світликом О.М. та ОСОБА_4 , а також додаткову угоду №5 до вказаного договору №65/2022.

Разом з тим, як вбачається з долучених адвокатом Гриців О.Я. додатків до заяви про ухвалення додаткового рішення, зокрема Акту про надану правничу допомогу адвокатом Світликом О.М. від 06 лютого 2024 року, вказаний Акт є додатком до додаткової угоди №4 від 29 жовтня 2023 року до Договору про надання правничої допомоги №45/2022 від 18 липня 2022 року, при цьому ані вказаного додатку №4, ані самого договору про надання правничої допомоги №45 в матеріалах справи немає та адвокатом Гриців О.Я. не додано. При цьому з долучених до цієї ж заяви про ухвалення додаткового рішення розписок про отримання адвокатом Світликом О.М. від ОСОБА_4 1500 грн. за кожне судове засідання в кількості 5 шт. також вбачається, що вказаний гонорар адвокат отримував на підставі договору про надання правничої допомоги №45/2022 від 18 липня 2022 року за участь в судовому засіданні у справі №607/5555/23.

Оскільки в матеріалах справи відсутній договір про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Свтіликом О.М. та Білоус В.М. №45/2022 від 18 липня 2022 року, колегія суддів позбавлена можливості надати йому оцінку, в тому числі з підстав виконаних адвокатом робіт на умовах, передбачених саме договором про надання правничої допомоги №45/2022 від 18 липня 2022 року.

Долучений адвокатом Гриців О.Я. Договір про надання правової допомоги від 16 листопада 2022 року №65/2022 та додаткову угоду №5 до цього договору, де передбачено, що за надання адвокатом правничої допомоги в суді першої інстанції у справі №607/5555/23 клієнт оплачує 1500 грн гонорару за кожне судове засідання колегія суддів не бере до уваги, оскільки Акт виконаних робіт та розписки про отримання від ОСОБА_4 коштів містять посилання саме на договір про надання правничої допомоги №45/2022 від 18 липня 2022 року, і, на думку колегії суддів, саме ним передбачені умови його виконання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, надану ОСОБА_4 саме адвокатом Світликом О.М.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, надану ОСОБА_4 адвокатом Гриців О.Я., то колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з долученого адвокатом Гриців О.Я. Акту приймання-передачі наданих послуг від 05 лютого 2024 року, останньою було здійснено наступний обсяг робіт:

- попереднє консультування клієнта ОСОБА_4 04 вересня 2023 року - 1000 грн;

- заява про ознайомлення з матеріалами справи від 04 вересня 2023 року - 1000 грн;

- адвокатський запит від 11 вересня 2023 року - 2500 грн;

- заява про ознайомлення з матеріалами справи від 21 вересня 2023 року - 500 грн;

- повторне консультування клієнта ОСОБА_4 , ознайомлення із суттю правового конфлікту, із матеріалами справи, розроблення позиції у справі - 09 вересня 2023 року, 12 вересня 2023 року - 2000 грн;

- підготовка, складання та подання Заяви про перегляд заочного рішення від 23 вересня 2023 року - 6000 грн;

- підготовка, складання та подання Відзиву на позов від 20 жовтня 2023 року - 6000 грн;

- підготовка, складання та подання Клопотання про витребування доказів від 20 жовтня 2023 року - 2500 грн;

- підготовка, складання та подання Заперечення на відповідь на відзив від 20 листопада 2023 року - 3500 грн;

- підготовка, складання та подання Заперечення про прийняття доказів від 04 грудня 2023 року - 2000 грн;

- заяви про подання доказів від 18-19 грудня 2023 року, 11 січня 2024 року - 1500 грн;

- підготовка, складання та подання Заперечення щодо заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу від 04 лютого 2024 року - 3000 грн;

- підготовка, складання та подання заяви про ухвалення додаткового рішення від 05 лютого 2024 року - 3000 грн.

Всього - 34500 грн.

Заперечуючи проти заяви адвоката Гриців О.Я. про стягнення з ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу ОСОБА_4 , адвокат Сампара Н.М., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , вважає зазначену суму витрат на правничу допомогу завищеною та неспівмірною зі складністю справи, виконаним адвокатом обсягом робіт.

Дослідивши надані адвокатом Гриців О.Я. докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи заперечення представника позивача щодо неспівмірності заявленої представником відповідача до стягнення суми витрат із наданим обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг, беручи до уваги складність справи та обсяг наданих послуг у вигляді професійної правничої допомоги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 10000 грн, оскільки саме така сума, на думку колегії суддів, буде відповідати критерію розумності, справедливості та виконаній адвокатом роботі.

Щодо витрат відповідачки на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, які адвокат Гриців О.Я. в апеляційній скарзі просить стягнути з позивача, то колегія суддів вважає, що в задоволенні такого клопотання слід відмовити з огляду на наступне.

Як вбачається з п.1.1 договору про надання правничої допомоги від 04 вересня 2023 року, укладеного між адвокатом Гриців О.Я. та Білоус В.М., Адвокат приймає на себе обов`язки надати правову допомогу Клієнту, представляти права і законні інтереси Клієнта у судах, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника, які передбачені процесуальними кодексами України, в тому числі під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Пунктом 3.1 цього договору передбачено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар в сумі 30000 грн, який клієнт зобов`язується сплатити протягом 30 днів після набрання судовим рішенням законної сили.

Тобто, як свідчать умови договору про надання правничої допомоги, предметом його регулювання є надання послуг правничої допомоги не тільки в судах, а також представництво інтересів клієнта в інших державних органах, установах, організаціях, на підприємствах, перед іншими громадянами, юридичними особами, тощо.

В апеляційній скарзі на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року адвокат Гриців О.Я. зазначала, що розмір судових витрат на правничу допомогу у зв`язку зі зверненням в суд апеляційної інстанції складає 15000 грн, а розмір судових витрат, які відповідач очікує понести в суді апеляційної інстанції складає 25000 грн.

При цьому, в апеляційній скарзі на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року адвокат Гриців О.Я. вказує, що розмір судових витрат на правничу допомогу в зв`язку зі зверненням в суд апеляційної інстанції складає 20000 грн, а попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 30000 грн.

Тобто, з наданих відповідачем документів неможливо визначити склад понесених ним витрат у суді апеляційної інстанції. У самому договорі, незважаючи на певний перелік послуг юридичного характеру, не зазначено опис послуг, витрачений час на їх надання та відсутня деталізація вартості цих послуг саме в суді апеляційної інстанції, що свідчить про порушення частини третьої статті 141 ЦПК України (для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги), та позбавляє суд можливості оцінити їх на відповідність критеріям реальності та розумності.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 22 лютого 2023 року у справі №204/1523/21.

Будь-якого розрахунку щодо виконаних адвокатом робіт за надання послуг щодо розгляду справи в суді апеляційної інстанції адвокатом Гриців О.Я. не надано.

Таким чином, під час апеляційного розгляду даної справи колегією суддів встановлено наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року та частковим задоволенням апеляційної скарги на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають новому розподілу.

Керуючись ст.ст.141, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року -задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2024 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 10000 (десять тисяч) грн.

Сплачений адвокатом ГРИЦІВ Ольгою Ярославівною судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1288.32 грн за квитанцією №0.0..1 від 07 лютого 2024 року - компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити в межах, ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді