Провадження № 22-ц/812/463/24 Головуючий суду першої інстанції Войнарівський М.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року м. Миколаїв Справа № 945/1746/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Войнарівського М.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк, Банк) звернулось до суду з позовом, який уточнило в подальшому, до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Доводи позову обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 08 вересня 2009 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 42 030 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі.

ОСОБА_1 свої обов`язки за договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед Банком в розмірі 71 810.63 грн, з яких 53 215.59 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18 595.04 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням уточнених вимог просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 810.63 грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 вересня 2009 року у сумі 53 215.59 грн, з яких: 53 215.59 грн. заборгованість за тілом кредиту, а також 1 423.56 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, вбачається наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за кредитом, лише в частині стягнення суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 53 215.59 грн.

Позивачем не надано доказів що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які додані позивачем до позовної заяви, містить підпис позичальника, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно з статтею 625 ЦК України.

Із розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вбачається, що банк нараховує відсотки згідно зі статтею 625 ЦК України за процентною ставкою 84 %.

При цьому, нарахування ж відсотків на підставі статті 625 ЦК України можливе виключно у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, чого в даному випадку встановлено не було.

Отже, в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, відповідно до статті 625 ЦК України в розмірі 18 595.04 грн слід відмовити.

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимогах, відповідач подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його змінити в зменшивши суму заборгованості з 53 215.59 грн до 24 179.06 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування та стягнення процентів за користування кредитом, але при задоволенні решти позовних вимог не врахував тієї обставини, що Банком безпідставно нараховувались протягом всього строку дії кредитного договору проценти, внаслідок чого збільшувалось тіло кредиту та, як наслідок, призвели до збільшення заборгованості за тілом кредиту, яким відповідач фактично не користувався.

Під час розгляду справи відсутність підстав для нарахування процентів та неустойки обґрунтовувалась ним змістом частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Оскільки він є військовослужбовцем в силу пункту 1 частини 1 статті 3 цього Закону має усі визначені чинним законодавством підстави для користування пільгою передбаченою частиною 15 статті 14 Закону.

За таких обставин, починаючи з 11 липня 2014 року по 30 вересня 2019 року позивачем безпідставно нараховувалися проценти за користування кредитом та неустойка. Внаслідок цього загальна сума заборгованості за кредитом була збільшена, а погашення заборгованості, які здійснювались відповідачем, спрямовувались не на зменшення заборгованості за основною сумою кредиту, а в погашення безпідставно нарахованих сум процентів та неустойки, що і стало причиною подання позивачем безпідставного позову.

Суд першої інстанції не врахував ці обставини та не застосував до спірних правовідносин вимоги частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення суду.

В даному випадку перший розрахунок складається з 2-х частин (з 08 вересня 2009 року по 31 травня 2015 року та з 01червня 2015 року по 12 вересня 2019 року) та зазначає, що сума заборгованості за тілом кредиту станом на 12 вересня 2019 року складає 40 198.37 грн. Другий розрахунок складається з 3-х частин (з 08 вересня 2009 року по 31 травня 2015 року, з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2019 року та з 01 жовтня 2019 року по 15 березня 2021 року) та зазначає, що сума заборгованості за тілом кредиту станом на 30 вересня 2019 року складає вже 53 215.59 грн. При цьому в другому розрахунку в колонці 3 Витрати клієнтом кредитних коштів відсутні відомості про видачу кредиту з 12 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року.

Так само відсутні відомості про видачу кредитних коштів у цей період у виписці за картковим рахунком, який позивач додавав до відповіді на відзив, а у відповідності із заявою представника позивача від 17 листопада 2021 року, яка міститься в матеріалах справи, заборгованість відповідача без врахування процентів з 30 червня 2014 року складає 21 554.62 грн.

Оцінюючи докази у справі суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги розрахунок заборгованості, виконаний представником відповідача.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 08 вересня 2009 року між сторонами укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

При підписанні анкети-заяви він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

В цій анкеті-заяві сторони визначили базову процентну ставку за кредитом 2.5% на місяць.

08 вересня 2009 року позичальником отримано кредитну карту НОМЕР_1 строком дії до листопада 2014 року, та продовжено дію договору щодо відкритого карткового рахунку шляхом перевипуску нових карток відповідно до наданої довідки позивача.

Всі ці кредитні картки зазначені у виписці по картковому рахунку ОСОБА_1 наданої Банком, отже за вказаний період часу відповідачем були активовані зазначені кредитні картки та останній користувався запозиченими коштами за допомогою цих кредитних карток.

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 15 березня 2021 року становить 71 810.63грн, з яких: 53 215.59 грн - заборгованість за тілом кредиту; 18 595.04 грн заборгованість по відсоткам нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.

Згідно довідки, наданої за місцем проходження служби відповідачем, від 16 серпня 2018 року ОСОБА_1 було залучено до участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей у періоди:

11 квітня 2014 року - 16 серпня 2014 року;

15 вересня 2014 року - 15 жовтня 2014 року;

16 вересня 2015 року 06 листопада 2015 року;

14 квітня 2016 року 14 травня 2016 року;

30 січня 2017 року - 30 березня 2017 року;

29 травня 2017 року 29 квітня 2017 року;

29 вересня 2017 року 29 листопада 2017 року;

25 січня 2018 року 30 березня 2018 року;

30 травня 2018 року 02 серпня 2018 року.

Отже саме в ці періоди часу ОСОБА_1 підпадає під дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, що визнав позивач.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку в межах оскарження рішення суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження розміру заборгованості Банк також надав суду виписку з банківського рахунку про рух коштів та розрахунок заборгованості.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З виписки по картковому рахунку позичальника, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач активно користувався отриманими ним кредитними коштами. Ця виписка відповідає приписам пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 є належним доказом кредитних правовідносин сторін, що узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц, а отже є підтвердженням того факту, що відповідач отримував зазначені кредитні картки та користувався ними.

Відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля (далі Закон).

Так, військовослужбовці, визначені пунктом 15 статті 14 Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме:

-звільнення від сплати відсотків за користування кредитом;

-звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту.

З виписки по картковому рахунку позичальника вбачається, що під час дії особливого періоду, коли відповідач як військовослужбовець брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях Банк нараховував йому проценти та штрафу відповідно до умов укладеного договору.

Між тим, під час розгляду справи Банк на виконання вимог Закону скасував частину процентів та штрафів позичальника у періоди, які підпадають під дію цього Закону, з 30 червня 2014 року у розмірі 30 887.65 грн. До цієї дати позичальник визнав заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 341.73 грн.

Суд першої інстанції визначаючи розмір заборгованості за договором про надання банківських послуг від 08 вересня 2009 року зазначених обставин не врахував та помилково стягнув заборгованість у більшому розмірі, не надавши належної оцінки доводам відповідача та його представника, письмовим поясненням представника Банку та наданих на їх підтвердження розрахунків. Зокрема, виходячи з встановлених обставин справи, що на 30 червня 2014 року борг відповідача перед Банком складав 3 341.73 грн та з урахуванням списаної частини процентів та штрафу, слід погодитись з розрахунком заявника в апеляційній скарзі, що заборгованість складає 24 179.06 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням викладеного рішення районного суду в оскаржуваній частині відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру заборгованості, яка підлягає зменшенню до 24 179.06 грн.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог Банку про стягнення тіла кредиту у розмірі 53 215.59 грн, тому апеляційний суд переглядає оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником в апеляційній скарзі.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується, тому апеляційний суд не вдається до оцінки і аналізу їх законності і обґрунтованості у неоскарженій частині.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, то відповідно до пункту 13 частини 1 статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції та при подачі апеляційної скарги підлягають перерозподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

При зверненні до суду першої інстанції з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір за подання позову в розмірі 1 921 грн. При зверненні з апеляційною скаргою відповідач сплатив судовий збір в розмірі 2 881.50 грн.

За результатами перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом, позовну заяву було задоволено на 33.67%, а вимоги апеляційної скарги задоволено на 54.56%.

За такого з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 646.80 грн (1 921 грн х 33.67% = 646.80 грн).

З АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 572.15 грн (2 881.50 грн х 54.56% = 1 572.15 грн).

Застосовуючи правило взаємозаліку обов`язку сторін зі сплати судових витрат одне одному, остаточно з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 925.35 грн (1 572.15 грн 646.80 грн =925.35 грн).

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2023 року в частині задоволених позовних вимог змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту станом на 12 вересня 2019 року за договором про надання банківських послуг, укладеного 08 вересня 2009 року, у розмірі 24 179 грн 06 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 925 грн 35 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 26 березня 2024 року.