КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 363/536/21

номер провадження: 22-ц/824/620/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Нежури В.А., Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Максиміхіної Алли Петрівни на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2023 року у складі судді Баличевої М.Б., у справі за позовом комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради про визнання незаконним застосування тарифів на централізоване опалення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа», яке в подальшому змінило назву на комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради (далі - КП «Вишгородтепломережа») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення.

Позовна заява мотивована тим, що КП «Вишгородтепломережа» надає послуги з централізованого опалення споживачам в оселі їх будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , в межах балансової належності. Відповідач ОСОБА_1 є власником і проживає у квартирі №114 вказаного вище будинку, а також є абонентом КП «Вишгородтепломережа» та користується комунальною послугою з централізованого опалення у відповідний період.

Позивач указував, що відповідачу надсилався проект договору про надання послуг з централізованого теплопостачання для укладення, однак відповідач його не підписав. Не зважаючи на це, позивач надавав послуги з централізованого опалення до квартири позивача та виставляв йому рахунки зі сплати, які обраховані відповідно до тарифів, встановлених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №1101 від 09 червня 2016 року. Однак ОСОБА_1 плату за надані йому послуги з опалення не здійснював, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у сумі 42 718 грн 34 коп.

З урахуванням наведеного, КП «Вишгородтепломережа» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 42 718 грн 34 коп.

Не погоджуючись із позовом КП «Вишгородтепломережа», у травні 2021 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Максиміхіну А.П., звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до КП «Вишгородтепломережа», у якій, з урахуванням заяви про зміну зустрічних позовних вимог від 22 вересня 2021 року (а.с.130-133, т.1), просив:

визнати незаконною та необґрунтованою нараховану КП «Вишгородтепломережа» заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 42 718 грн 34 коп. ОСОБА_1 за період з вересня 2017 року по грудень 2020 року включно;

визнати незаконним застосування тарифів на централізоване опалення, затверджених рішеннями Вишгородської районної ради Київської області: №502-33-VII від 29 листопада 2018 року; №649-39-VII від 20 серпня 2019 року; №698-41VII від 12 грудня 2019 року та №777-43-VII від 20 лютого 2020 року, до будинку із власною даховою котельнею, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що рішенням Вишгородської районної ради від 27 вересня 2012 року № 282-21-VI було прийнято у спільну комунальну власність територіальних громад, сіл, селища, міста Вишгородського району з комунальної власності територіальної громади міста Вишгород об`єкти нерухомого майна - дахові котельні, які розташовані в житлових будинках міста Вишгород, зокрема, у будинку АДРЕСА_3 . Зазначав, що КП «Вишгородтепломережа» всупереч вимог чинного законодавства самостійно звернулося до НКРЕКП, а в подальшому до Вишгородської районної ради, для встановлення загального тарифу по підприємству на централізоване опалення для населення в місті Вишгороді та незаконно застосувало вказаний тариф до будинку по АДРЕСА_1 , що фактично є перевищенням службових повноважень посадовими особами позивача за первісним позовом.

Вказував, що КП «Вишгородтепломережа» зобов`язане було з вересня 2017 року до 01 травня 2019 року подати звернення до НКРЕКП про затвердження тарифу на теплову енергію для будинку по АДРЕСА_1 , а в подальшому розрахувати тариф на опалення виключно для цього будинку, однак цього ним зроблено не було. Зазначав, що після 01 травня 2019 року органи місцевого самоврядування та НКРЕКП не можуть встановлювати тарифи на комунальні послуги, що надаються за договорами, укладеними до введення в дію Закону, а саме за договорами про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що чітко зазначено в положеннях Закону «Про житлово-комунальні послуги», який вступив в силу 01 травня 2019 року. Наголошував, що КП «Вишгородтепломережа» не вчинило жодних дій по затвердженню законного тарифу на опалення для будинку по АДРЕСА_1 з вересня 2017 року, застосувало при цьому незаконний тариф до зазначеного будинку.

Зазначав, що з 01 травня 2019 року посадові особи позивача за первісним позовом здійснили протизаконне коригування загального тарифу на централізоване опалення для населення міста Вишгорода та продовжили його застосовувати до будинку з власною даховою котельнею по вул. Шолуденка. 6-Б, тобто на момент коригування тарифів на централізоване опалення порядок формування тарифів вже не передбачав такої послуги як і відповідно можливості коригування тарифу на неї. Після 01 травня 2019 року у органів місцевого самоврядування відсутні повноваження щодо встановлення тарифу на послугу з централізованого опалення, що надавалися КП «Вишгородтепломережа» за відповідними договорами, укладеними із споживачами до 01 травня 2019 року. Таким чином, вважав, що у КП «Вишгородтепломережа» відсутні правові підстави для стягнення з нього заборгованості за централізоване опалення в сумі 42 718 грн 34 коп. за період з жовтня 2017 року по грудень 2020 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2023 року позовні вимоги КП «Вишгородтепломережа» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Вишгородтепломережа» заборгованість за надані комунальні послуги централізованого опалення у сумі 38 562 грн 22 коп., а також судовий збір у розмірі 2 049 грн 15 коп.

У задоволенні решти позовних вимог КП «Вишгородтепломережа» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що КП «Вишгородтепломережа» в повному обсязі виконало свої зобов`язання та надало ОСОБА_1 комунальні послуги з централізованого опалення до будинку, в якому знаходиться належна відповідачу квартира. Однак ОСОБА_1 , будучи власником квартири та споживаючи фактично надані позивачем послуги з централізованого опалення, їх оплату не здійснював відповідно до виставлених постачальником сум, які розраховані відповідно до установлених тарифів. При цьому, незважаючи на те, що ОСОБА_1 не укладав з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення, однак не відмовлявся від отримання таких послуг, що свідчить про неналежне виконання ним зобов`язань. Враховуючи, що ОСОБА_1 порушив зобов`язання по оплаті наданих комунальних послуг, що тягне настання цивільно-правової відповідальності винної особи, яка має сплатити суму боргу, то суд дійшов висновку, що з нього на користь КП «Вишгородтепломережа» підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в межах строків позовної давності, про застування якого просив відповідач, а саме, за період з січня 2018 року по грудень 2020 року у сумі 38 562 грн 12 коп.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що вимоги та доводи зустрічного позову є безпідставними та зводяться виключно до трактування вимог законодавства на власну користь, що не може бути підставою для визнання незаконною та необґрунтованою нараховану заборгованість за послуги централізованого опалення та визнання незаконними застосування тарифів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Максиміхіна А.П. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, неправильну оцінку письмових доказів, а також неправильне застосування судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме: визнати незаконним застосування тарифів на централізоване опалення затверджених рішеннями Вишгородської районної ради Київської області: №502-33-VІІ від 29 листопада 2018 року, №649-39- VII від 20 серпня 2019 року, №698-41- VII від 12 грудня 2019 року та №777-43-VII від 20 лютого 2020 року до будинку з власною даховою котельнею, який знаходиться в АДРЕСА_1 . У задоволенні первісних позовних вимог КП «Вишгородтепломережа» просить відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ст.20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, що виробляється та постачається за допомогою систем автономного опалення, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного системою автономного опалення, з урахуванням собівартості виробництва і постачання теплової енергії на таких системах, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність.

Зазначає, що КП «Вишгородтепломережа» звернулось до НКРЄКП, а в подальшому до Вишгородської районної ради, всупереч ст.20 Закону України «Про теплопостачання» та пункту 33 постанови Кабінету Міністрів України №869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» встановило загальний тариф по підприємству на централізоване опалення для населення в місті Вишгороді та незаконно застосувало вказаний тариф до будинку по АДРЕСА_1 , що фактично є перевищенням службових повноважень посадовими особами позивача за первісним позовом. Вказує, що КП «Вишгородтепломережа» зобов`язане було з вересня 2017 року вчинити передбачені законодавством дії, а саме, подати звернення до НКРЄКП про затвердження тарифу на теплову енергію для будинку по АДРЕСА_1 , а в подальшому розрахувати тариф на опалення виключно для цього будинку, однак цього ним зроблено не було.

Також вказує, що в матеріалах справи міститься рахунок на оплату послуг з централізованого опалення за вересень 2020 року, на зворотній стороні був навіть вказаний проект тарифу на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії для будинку по АДРЕСА_1 , який складався, як це передбачено вищевказаними Законами. Однак цей доказ залишився поза увагою суду першої інстанції.

Представник КП «Вишгородтепломережа» - Дяченко Л.Л. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що доводи апеляційної скарги скаржника зводяться до трактування вимог законодавства на власну користь, що не може бути підставою для визнання незаконною та необґрунтованою нараховану заборгованість за послуги централізованого опалення та визнання незаконними застосування тарифів. Наголошує, що згідно усталеної практики суду касаційної інстанції факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати фактично наданих послуг. Вказує, що суд першої інстанції належним чином визначився з характером спірних правовідносин та ухвалив законне і обґрунтоване рішення суду.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 грудня 2002 року житловий будинок по АДРЕСА_1 з комплексом споруд, до якого входить дахова котельня, був прийнятий в експлуатацію, що підтверджується актом Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівником об`єкта в експлуатацію від 23 грудня 2002 року та додатком № 1 до акту державної технічної комісії від 23 грудня 2002 року.

14 жовтня 2011 року КПЖ і КГ Вишгородської міської ради було передано КП «Вишгородтепломережа» дахову котельню за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі від 14 жовтня 2011 року.

Установлено, що рішенням Вишгородської районної ради від 27 вересня 2012 року № 282-21-VI було прийнято у спільну комунальну власність територіальних громад, сіл, селища, міста Вишгородського району з комунальної власності територіальної громади міста Вишгород об`єкти нерухомого майна - дахові котельні, які розташовані в житлових будинках міста Вишгород, зокрема, у будинку АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з постанови НКРЕКП №1101 від 09 червня 2016 року встановлені тарифи з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1 354,29 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 42,15 грн за 1 кв.м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з додатком на додану вартість).

Установлено, що рішенням Вишгородської районної ради від 29 листопада 2018 року № 502-33-VII встановлені тарифи на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для потреб населення, на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій, та інших споживачів КП «Вишгородтепломережа», зокрема: на теплову енергію для потреб населення (без ПДВ) - 1 314,86 грн. за 1 Гкал; на послугу з централізованого опалення для населення (з ПДВ), у тому числі: з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1 597,31 за 1 Гкал; без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 49,71 грн/кв.м.

Рішенням Вишгородської районної ради від 20 серпня 2019 року № 649-39-VII встановлені тарифи на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для потреб населення з урахуванням відшкодування втрат, які виникли протягом періоду розгляду розрахунків тарифів на теплову енергію, встановлення та їх оприлюднення КП «Вишгородтепломережа»: на теплову енергію для населення (без ПДВ) - 1 443,87 грн за 1 Гкал; на послугу з централізованого опалення для населення (з ПДВ), у тому числі: з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1 752,12 грн. за 1 Гкал; без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 54,53 грн/кв.м.

Також рішенням Вишгородської районної ради від 12 грудня 2019 року та № 698-41-VII встановлені тарифи на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для потреб населення, на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів КП «Вишгородтепломережа»: на теплову енергію для населення (без ПДВ) - 1 365,00 грн за 1 Гкал; на послугу з централізованого опалення для населення (з ПДВ), у тому числі: з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1 657, 47 грн за 1 Гкал; без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 51,59 грн/кв.м.

У подальшому рішенням Вишгородської районної ради від 20 лютого 2020 року за №777-43-VII встановлені тарифи на теплову енергію та послугу з централізованого опалення для потреб населення з урахуванням коригування, шляхом вилучення структури тарифу втрат, які виникли протягом періоду розгляду розрахунків тарифів на теплову енергію, встановлення та їх оприлюднення КП «Вишгородтепломережа» на теплову енергію для населення (без ПДВ) - 1 235,99 грн за 1 Гкал; на послугу з централізованого опалення для населення (з ПДВ), у тому числі: з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1 502,66 грн за 1 Гкал;

Згідно Інформаційної довідки №226075783 від 29 вересня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_1 .

Відповідно до абз. 10 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення, газопостачання, опалення, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг

У відповідності до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що діяв у попередній редакції Закону №1875-IV від 24 червня 2004 року та відповідно до п.3 ч.2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», КП «Вишгородтепломережа» надає послуги з централізованого опалення споживачам в оселі їх будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 в межах балансової належності.

За змістом п.п.1,2 ч.1, п.п.1,5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.5 ч. 3 ст. 20 (у редакції Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року), споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. Споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до положень ч.ч.2, 3 ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з вимогами п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отримані комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання вищезазначених послуг» розрахунки за користування тепловою енергією, яка відпускається енергопостачальними організаціями, здійснюються споживачами відповідно до діючих тарифів, установлених місцевими органами влади та на підставі показань приладів обліку споживання теплової енергії.

Згідно з пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, встановлено, що власники та наймачі квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Пунктом 33 Постанови Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» передбачено, що тарифи на виробництво теплової енергії формуються в цілому по підприємству, а в разі виробництва теплової енергії за допомогою систем автономного опалення - окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного системою автономного опалення.

В Україні надання послуг з централізованого опалення має проводитись на підставі письмового договору приєднання про надання вказаних вище послуг (з використанням внутрішньобудинкових систем), відповідно до умов Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

22 липня 2013 року КП «Вишгородтепломережа» направило ОСОБА_1 бланк договору для заповнення, що підтверджується списком згрупованих внутрішніх поштових відправлень.

Однак такий договір між сторонами не було укладено.

Водночас згідно із приписами вказаних вище спеціальних норм, а також вимог цивільного та житлового законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказаний правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому відсутність укладеного договору між КП «Вишгородтепломережа» та ОСОБА_1 не звільняє останнього від обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 , як власник квартири АДРЕСА_4 , та споживач послуг з централізованого опалення, які надає КП «Вишгородтепломережа», згідно зі ст.ст.156, 162 ЖК України зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані послуги.

Судом першої інстанції встановлено, що КП «Вишгородтепломережа» свої зобов`язання виконує належним чином, здійснює надання послуг з централізованого опалення по АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_1 проживає та є власником квартири №114 .

Матеріали справи не містять даних, які б свідчили про відсутність надання таких послуг КП «Вишгородтепломережа» чи надання їх іншою особою і таких доказів ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України суду не надав.

Встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до КП «Вишгородтепломережа» із заявами про неякісне і неналежне надання йому послуг з централізованого опалення та не відмовлявся від їх отримання, що ОСОБА_1 не заперчується.

У той же час ОСОБА_1 , отримуючи і користуючись цими послугами, вчасно та належним чином їх не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з жовтня 2017 року по грудень 2020 року у сумі 42 718 грн 34 коп., що підтверджується довідкою КП «Вишгородтепломережа про проведення нарахувань за послуги з централізованого опалення по квартирі АДРЕСА_4 (а.с.6, т.1)

Із наданої КП «Вишгородтепломережа» довідки про проведення нарахувань за послуги з централізованого опалення по квартирі АДРЕСА_4 (а.с.177, т.1) вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за послуги з централізованого опалення за період з січня 2018 року по грудень 2020 року становить 38 562 грн 22 коп.

Отже, установивши, що ОСОБА_1 порушив зобов`язання по оплаті наданих КП «Вишгородтепломережа» послуг з централізованого опалення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Вишгородтепломережа» заборгованості по оплаті таких послуг.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи те, що представником ОСОБА_1 подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с.132-133, т.1), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Вишгородтепломережа» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в межах строку позовної давності з дня пред`явлення позову, тобто, за період з січня 2018 року по грудень 2020 року, що становить 38 562 грн 12 коп. та, відповідно, про задоволення позовних вимог КП «Вишгородтепломережа» про стягнення заборгованості за опалення частково.

Також колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання незаконним застосування тарифів на централізоване опалення, виходячи з такого.

Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив: визнати незаконною та необґрунтованою нараховану КП «Вишгородтепломережа» заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 42 718 грн 34 коп. за період з вересня 2017 року по грудень 2020 року включно; визнати незаконним застосування тарифів на централізоване опалення, затверджених рішеннями Вишгородської районної ради Київської області: №502-33-VII від 29 листопада 2018 року; №649-39-VII від 20 серпня 2019 року; №698-41VII від 12 грудня 2019 року та №777-43-VII від 20 лютого 2020 року, до будинку із власною даховою котельнею, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Тобто, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди із встановленими на підставі вказаних вище рішень Вишгородської районної ради Київської області тарифами на послуги з центрального опалення.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти виконавчого комітету міської ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Указані вище рішення Вишгородської районної ради, якими були затверджені тарифи на опалення у місті Вишгороді та якими керувалось КП «Вишгородтепломережа» при нарахуванні ОСОБА_1 належних до сплати сум за послуги централізованого опалення, не були змінені чи визнані судом незаконними та скасовані, а тому є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території в силу імперативних приписів ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У зустрічному позові ОСОБА_1 не заявляв вимоги про визнання незаконними та скасування рішень Вишгородської районної ради Київської області: №502-33-VII від 29 листопада 2018 року, №649-39-VII від 20 серпня 2019 року, №698-41VII від 12 грудня 2019 року та №777-43-VII від 20 лютого 2020 року.

Матеріали справи також не містять доказів того, що вимоги про визнання незаконними та скасування вказаних вище рішень Вишгородської районної ради Київської області були позитивно вирішені на користь ОСОБА_1 в іншому судовому провадженні з дотриманням правил предметної юрисдикції.

Тому в силу вказаних вище імперативних приписів ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за умови чинності вказаних вище рішень Вишгородської районної ради Київської області про затвердження тарифів, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним застосування установленими цими рішеннями міської ради тарифів, не підлягають задоволенню в межах заявлених вимог.

Отже, установивши наведені вище обставини та надавши їм належну оцінку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання незаконним застосування тарифів на централізоване опалення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою, що на зворотній стороні рахунку на оплату послуг з централізованого опалення за вересень 2020 року вказаний проект тарифу на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії для будинку по АДРЕСА_1 , який складався, як передбачено профільними вказаними вище Законами, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки до вказаного рахунку за вересень 2020 року не додано жодних проектів тарифів.

Що стосується посилання на наявний у справі документ під назвою «Проект тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для будинку по АДРЕСА_1 » (а.с.50, т.1), то колегія суддів не приймає його до уваги, оскільки вказаний документ не містить ознак офіційного документа (бланк, авторство, підпис печатка, реєстраційний номер тощо).

Більше того, проект будь-якого незатвердженого документу не має юридичної сили та правового значення в межах даного предмета спору.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених первісного та зустрічного позовів, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст.12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Максиміхіної Алли Петрівни залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2024 року.

Головуючий

Судді: