Справа № 289/2156/23
Номер провадження 2/289/75/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2024 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Мельника О.В., з секретарем судових засідань Галькевич Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 113 000,00 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 16 червня 2023 року та судовий збір, посилаючись на те, що позивачем особисто було передано в борг відповідачці грошові кошти на суму 113 000,00 грн. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 16 червня 2023 року із зазначенням умов їх повернення. Відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув позивачу борг у встановлений в розписці про отримання грошей строк.

Ухвалою судді від 11.09.2023 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач до суду також не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у передбачений законом спосіб. Причини неявки до суду не повідомила та відзив не подала. Тому, суд постановив розглянути справу без її участі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до боргової розписки від 16 червня 2023 року, відповідач отримала від позивача позику в розмірі 113 000,00 грн., які зобов`язувалася повернути до 16 листопада 2023 року, а саме шляхом сплати платежів рівними частинами щомісячно не пізніше 16 числа кожного місяця.

Доказів належного виконання своїх зобов`язань, повністю або частково, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15 та № 194/1126/18 від 08 жовтня 2020 року.

За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В даній справі договір позики від 16 червня 2023 укладений між позивачем та відповідачем на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявна у позивача боргова розписка свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі.

Даний договір містить умови отримання відповідачем в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Доказів написання розписки під тиском або іншим будь-яким впливом відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на к ористь позивача необхідно стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1130,00 грн.

Керуючись ст. ст. 526, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст.4, 12, 13, 56, 76, 81, 141, 206, 211, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за розпискоюзадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики відповідно до боргової розписки у сумі 113 000,00 (сто тринадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 1 130,00 (одну тисячу сто тридцять) гривень 00 копійок

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. В. Мельник