УХВАЛА

20 березня 2024 року

м. Київ

справа № 752/16404/22

провадження № 61-3362ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення та ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Петрол Маркет» (мережа автозаправних комплексів WOG в Україні) про повернення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Петрол Маркет» (мережа автозаправних комплексів WOG в Україні) грошові кошти загальним розміром 1 900,29 грн, що складаються із: 1 658,80 грн - безпідставно одержані й неповернуті кошти; 62,07 грн - інфляційні нарахування на суму неповернутих коштів; 160,20 грн - відсотки за користування коштами; 19,22 грн - пеня за прострочення повернення коштів;

постановити окрему ухвалу щодо не виконання відповідачем обов`язку «письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення», що є порушенням вимоги Закону України «Про звернення громадян» через залишення ним без відповіді скарги на відмову повернути безпідставно одержані кошти.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про витребування доказів.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення та ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року залишено в силі, здійснено розподіл судових витрат.

У березні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення та ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у справі складає 1 900,29 грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*250= 757 000,00 грн).

Враховуючи зазначене вище, рішення та ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник наводить загальні терміни та визначення норм процесуального права, зокрема щодо стандарту доказування та права оскарження судових рішень у малозначній справі, вдається до підстав та обґрунтування заявлених позовних вимоги, що не свідчить про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики. Також заявник вказує, що спірність процесуальної поведінки полягає в тому, яка сторона цивільного процесу має доводи наявність/відсутність на АЗК авто позивача як споживача зі вставленим пістолетом у бак транспортного засобу, водночас ОСОБА_2 посилається на наявність відповідної практики Верховного Суду, відповідно до якої тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, лежить на продавцеві. Отже, зазначене виключає потребу формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.

Також, заявник посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у справах, зокрема № 333/6447/13-ц, № 760/7459/16-ц, № 507/93/18, № 752/146/17, № 756/8810/18 у контексті винятку із загального правила розподілу доказування між сторонами, вказує, що такі висновки Суду не можуть бути висновками суду касаційної інстанції щодо застосування норм права в розумінні частини четвертої статті 263 ЦПК України та не є обов`язковими (висновки) для судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Разом з цим ОСОБА_1 , висловлюючи незгоду із вказаними висновками Верховного Суду, не наводить підстав для відступу від таких висновків, водночас вказує про неможливість обґрунтування необхідності відступлення від висновків Суду.

Обґрунтовуючи значний суспільний інтерес та виняткове значення для заявника, ОСОБА_1 посилається на 50-річну професійну діяльність у сфері права, поєднання наукової роботи з практичною, обіймання посади професора Київського університету права НАН України, звання доцента Київського національного університету ім. Т. Г. Шевченка, науковий ступінь кандидата юридичних наук та авторство 53 наукових робіт, присвячених проблемам цивільного права. Заявник вважає, що несправедливим розглядом справи судами першої та апеляційної інстанцій принижена його професійна честь та гідність фахівця-цивіліста.

Верховний Суд зауважує, що позитивна характеристика ОСОБА_1 у сфері його професійної діяльності не є достатнім підтвердженням виняткового для нього значення справи, а значний суспільний інтерес у контексті наявності практики Верховного Суду у подібних правовідносинах (у справах про захист прав споживачів) заявником належним чином не висвітлено та не обґрунтовано.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання заявника на положення підпункту а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. Крім того, наведені заявником в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення та ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Петрол Маркет» (мережа автозаправних комплексів WOG в Україні) про повернення коштів.

Копію ухвали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян