ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м.Суми

Справа №592/12334/21

Номер провадження 22-ц/816/477/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Міністерство охорони здоров`я України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Огорілка Юрія Миколайовича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2023 року в складі судді Косолап М.М., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складено 01 листопада 2023 року, -

в с т а н о в и в :

29 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформації, що розповсюджена відповідачем, а саме: що позивач ганявся з рушницею за заступником голови районної державної адміністрації, яка розповсюджена у відеоматеріалі, розміщеному на ютуб каналі Міністерства охорони здоров`я України від 03 вересня 2021 року під назвою: «Конкурс на заняття посади ГДДУ «Сумський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України» (адреса матеріалу https://www.youtube.com/watch?v=_DddzTm94So&t=2350s) та зобов`язання спростувати цю інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 вересня 2021 року на ютуб каналі третьої особи з`явився відеоматеріал під назвою «Конкурс на зайняття посади ГДДУ «Сумський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України» (https://www.youtube.com/watch?v=_DddzTm94So&t=2350s), станом на 27 вересня 2021 року має 219 переглядів. У відеоматеріалі, починаючи з 37 хв. 53 сек., відповідачу ставлять питання чи знає він ОСОБА_1 . Відповідь: Знаю. Питання: Скажіть Вашу професійну оцінку, чи зміг би він у Вас працювати заступником з підготовки кадрів (питання в контексті соціальної згуртованості). Відповідь: Я його добре знаю. Він ганявся з рушницею за заступником голови РДА. Після попередження про обов`язок надання лише підтверджених документами фактів і застереження про відеозйомку співбесіди і виклад її на офіційному сайті МОЗ України, ОСОБА_2 відповів, що це правда.

Вказане не відповідає дійсності, оскільки заявник ніколи не перебував у конфліктних ситуаціях з жодним із заступників голів районних державних адміністрацій. Причини розповсюдження відповідачем недостовірної інформації невідомі. За припущенням позивача, розповсюдження інформації пов`язане з тим, що він приймав участь у конкурсі. Розповсюджена недостовірна інформація посягає на його честь, гідність, принижує ділову репутацію. Вказує, що дії, про які стверджується у відеоматеріалі, охоплюються диспозицією статті 129 КК України (погроза вбивством).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Огорілко Ю.М. просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Вказує, що позивачем належними доказами доведено заявлені вимоги, а висловлювання відповідача не є його оціночними судженнями, як помилково вважав суд першої інстанції. На думку заявника, відповідач фактично звинуватив позивача у злочинних діях, яких він не вчиняв, тобто допустив надмірну оцінку фактів, які не доведені. Вважає, що відсутність будь-якого доказу про вказану відповідачем подію, покази свідків з чужих слів підтверджують неправдивість інформації, наданої відповідачем під час інтерв`ю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Сторони належним чином повідомлені, проте в судове засідання не з`явилися.

Клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Ковальової О.М. про відкладення розгляду справи з причин, зазначених в заяві, задоволенню не підлягає, оскільки явка сторін до апеляційного суду є необов`язковою, позиція відповідача та його представника є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у відеозаписі, який розміщено 03 вересня 2021 року на офіційному ютуб каналі МОЗ України за адресою: https://www.youtube.com/watch?v=_DddzTm94So&t=2350s під назвою: «Конкурс на зайняття посади ГДДУ «Сумський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України», з 37 хв. 55 сек. по 39 хв. 07 сек. зафіксовано, як на питання одного з членів комісії чи знає він ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 відповів: «знаю».

Надалі цей член комісії поставив відповідачу питання: «Ваша професійна оцінка. Міг би він, наприклад, працювати, у Вас, діючого, заступником по підготовці кадрів?».

Інший член комісії уточнив, що питання в контексті соціальної згуртованості.

ОСОБА_2 відповів: «Правду можу сказати?».

Член комісії відповів, що чекають лише правду.

Надалі ОСОБА_2 відповідає: «Я дуже добре його знаю з тих пір, як він….та ганявся з ружьем за заступником голови». На уточнююче питання члена комісії: «За заступником голови чого?», ОСОБА_2 відповідає: «РДА». У подальшому інший член комісії зазначає відповідачу, що просить казати підтверджуючі документами факти, оскільки йде відео зйомка, яка буде розміщена на офіційному сайті МОЗ. ОСОБА_2 відповів: «це правда. Що було, то було».

Листом від 23 лютого 2022 року МОЗ України підтвердило, що є власником зазначеного ютуб каналу (а.с. 87).

Пунктами 34-35, 37 Порядку проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я, затвердженого постановою КМУ від 27 грудня 2017 року № 1094 передбачено, що конкурсна комісія заслуховує на засіданні конкурсну пропозицію учасника конкурсу, проводить з ним співбесіду та враховує відповідність учасника конкурсу та його конкурсної пропозиції встановленим вимогам. Під час прийняття рішень за результатами конкурсу конкурсна комісія враховує здатність учасників конкурсу висловлювати свої думки, уміння викладати інформацію, комунікабельність, тактовність, ділові та вольові якості, готовність брати на себе відповідальність, уміння аналізувати проблеми і налагоджувати ділові зв`язки, виявляти творчий підхід до роботи, доброчесність (у тому числі академічну), емоційну врівноваженість. Відеозапис засідання конкурсної комісії оприлюднюється на офіційному веб-сайті органу управління не пізніше наступного дня з дати проведення засідання та зберігається на відповідному веб-сайті не менше одного року.

Факт поширення зазначеної інформації в указаний спосіб сторонами не оспорюється.

Свідок ОСОБА_3 , яка більше 40 років працювала в Сумській обласній СЕС, у 2004-2006 роках була головою профспілкової організації. У той час від співробітників ходили чутки, що головний лікар Недригайлівської СЕС ОСОБА_1 бігав з рушницею за якимсь начальником. Особисто вона не бачила. У який період було також не пам`ятає. ОСОБА_1 знала, зустрічались на зборах. Поведінка ОСОБА_1 не розглядалася очолюваною нею профспілкою, оскільки у Недригайлівській СЕС своя профспілка була. Знає, що ОСОБА_2 виявив бажання вирішити цю ситуацію. Все знає зі слів спеціалістів, які приїздили в обласну СЕС. Позивача зняли з роботи.

Свідок ОСОБА_4 з грудня 1987 по жовтень 2005 працювала в Недригайлівській СЕС помічником лікаря епідеміолога. З вересня 2002 чи 2003 по лютий 2005 її керівником був ОСОБА_1 . Особисто не бачила, але чула від людей, що в кінці 2004 на початку 2005 ОСОБА_1 погрожував рушницею в адміністрації району заступнику ОСОБА_5 . Головою адміністрації тоді був ОСОБА_6 . У зв`язку з цими подіями викликали ОСОБА_2 в адміністрацію і міліцію, де він залагоджував ситуацію, оскільки на той час це було ЧП і подія для селища. Про ці події шумів весь смт. Недригайлів. ОСОБА_1 прийшлось йти з роботи. При ній, коли чергувала після роботи, ОСОБА_1 приходив в установу з мисливською рушницею, яку тримав за ремінь у руці не в чохлі і шукав дружину. Дружина також працювала у санстанції. У смт. Недригайлів місцева газета «Голос Посулля», щоб там друкували про ці події не пам`ятає. Також зі слів інших осіб чула, що ОСОБА_1 ганявся з рушницею за дружиною в лікарні.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що обіймає посаду завідувача Буринського відділення Центру та профілактики хвороб МОЗ України. До того працював з 1977 у Кролевецькій райсанепідемстанції. Позивач був головним лікарем Недригайлівської райсанепідемстанції. На одній з нарад при головному лікарю області у м. Суми, який на той час був ОСОБА_8 , на рівні чуток чув, що позивач ганявся за кимось з рушницею. За ким ганявся не знає. Знав позивача і був присутній на нараді, як завідуючий санітарним відділом. Коли головним лікарем був ОСОБА_8 , посаду головного лікаря Недригайлівської СЕС обіймав ОСОБА_1 , у подальшому його зняли з посади. Довго позивач не працював, а потім став працювати у м. Путивль лікарем СЕС. Конкурс на каналі ютуб не дивився. Перебуває у підпорядкуванні відповідача, проте повідомив, що йому відомо.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що обіймає посаду лікаря загальної гігієни ДУ «Сумський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України», працює в м. Охтирка з серпня 1980 року. ОСОБА_2 не є його безпосереднім керівником. Як завідуючий санепідемвідділом приїздив у м. Суми. На одній з нарад у м. Суми його керівник ОСОБА_10 , який зараз покійний, повідомив про надзвичайний випадок, що трапився ОСОБА_11 у м. Недригайлів бігав з рушницею за заступником райадміністрації. Це було у 2005 році. Згодом на зустрічі випускників цю інформацію йому підтвердив ОСОБА_12 , з яким разом навчалися, проживали, і продовжують спілкуватися. ОСОБА_12 був головним лікарем Недригалійвської СЕС до ОСОБА_1 та після його звільнення. Не заперечує, що до 2012 року його керівником був ОСОБА_13 - брат відповідача.

Свідок ОСОБА_14 з 1966 року працювала в Сумській СЕС, яка неодноразово реорганізовувалася. З ОСОБА_11 особисто не знайома, проте знає, що він обіймав посаду головного лікаря Недригайлівської СЕС, до того працював у лабораторному центрі. У період виборів Президента України між ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , років 18-19 тому, чула як обговорювали на рівні чуток факт того, що позивач ганявся за заступником голови райадмінінстрації. У обласній СЕС проводилася конференція збирали всіх санітарних лікарів області і у кулуарах серед працівників обговорювали цей випадок, офіційних листів по цьому факту не бачила. Чи присутній був там ОСОБА_11 не пам`ятає. З розмов знає, що ОСОБА_2 їздив у смт. Недригайлів нібито «захищати» ОСОБА_11 . У подальшому знає, що позивач був звільнений з посади, оскільки по роботі листи стали писати на іншого керівника Недригайлівської СЕС.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що з 2003 року по січень 2005 обіймав посаду голови Недригайлівської районної адміністрації. У січні 2005 після виборів його звільнили. До нього дійшли чутки про ЧП, люди говорили, що «чудить» головний санітарний лікар Недригайлівського району Черенков, у нетверезому вигляді чинить п`яні дебоші. Він доручив своєму заступнику ОСОБА_18 розібратися і доповісти. Згідно доповіді першого заступника чутки були небезпідставні, доповів, що і йому почав погрожувати, треба звільняти. Матеріали готувала ОСОБА_19 прізвище не пам`ятає. Все спілкування щодо цих обставин відбувалося між його заступниками і безпосереднім керівництвом санепідемстанції. Знав, що в обласній санепідемстанції працює Збаражський, але з ним не контактував. Мабуть оформляли подання на звільнення, він не пам`ятає. За ним з рушницею ОСОБА_11 не бігав. В поліцію не звертався, бо це відносилося до компетенції його заступників, яким доручив розібратися у ситуації. Поки він працював, після звільнення ОСОБА_11 очолив санстанцію ОСОБА_20 .

Місцевим судом також встановлено, що жоден з допитаних свідків не були очевидцями подій, не могли назвати джерело походження інформації, окрім свідка ОСОБА_17 , період коли відбулися події, про які вони чули.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що поширення оспорюваної інформації відбулося не під час заслуховування конкурсної пропозиції учасника ОСОБА_2 , а у відповідь на питання члена конкурсної комісії щодо надання професійної оцінки ОСОБА_1 , з припущенням зайняття останнім посади заступника по підготовці кадрів, тобто не як учаснику конкурсу на посаду керівника. За характером висловлювань інформація не містить посилання як на такі, що реально існують факти вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, яке на його думку, охоплюється диспозицією ст. 129 КК України (погроза вбивством). Доводи позову, що дії про які стверджується у відеоматеріалі, охоплюються диспозицією ст. 129 КК України (погроза вбивством), суд вважав власним розумінням позивача. Зазначену інформацію неможливо перевірити на достовірність, оскільки не озвучено факти щодо періоду подій, прізвище іншого учасника. Характер поширеної інформації, що є предметом спору у цій справі, стосується факту надання ОСОБА_2 оцінки ОСОБА_1 у відповіді на питання члена конкурсної комісії у контексті соціальної згуртованості та не є твердженнями про вчинення позивачем конкретних протиправних діянь.

Аналізуючи оспорювану інформацію, контекст її поширення (відповідь на питання члена комісії з моделюванням ситуації), надані докази, суд дійшов висновку, що відповідач висловив свою думку щодо особи позивача, що має ознаки оціночного судження, оскільки відсутні у його складі посилання на фактичні обставини та відсутня можливість здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності. Доказів на підтвердження того, що озвучена інформація вплинула на результати конкурсу, у якому брав участь позивач, порушила його особисті немайнові права, завдала шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкодила повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, заявником суду не надано. Відтак, суд відмовив у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено юридичного складу правопорушення - що відповідачем відбулося поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності, та поширена інформація порушує його особисті немайнові права.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Положеннями ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Частиною 1 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що озвучена відповідачем інформація містить оціночні судження. Всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач не довів, що озвучена відповідачем інформація є такою, що порушує його права на повагу до честі та гідності. Суд не встановив причинно-наслідковий зв`язок між озвученою відповідачем інформацією та будь-якими негативними наслідками відносно позивача. Доводи позивача про те, що озвучена відповідачем інформація містить склад кримінального правопорушення також є безпідставними.

Апеляційний суд звертає увагу, що предметом заявлених позовних вимог є конкретні висловлювання відповідача, тобто певні слова, які, як вважає заявник, є інформацією, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, має склад кримінального правопорушення. Саме цим висловлюванням суд надав оцінку та правильно вважав їх оціночними судженнями відповідача по відношенню до позивача.

Крім того, в суді не знайшов свого підтвердження факт вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, яке на його думку, охоплюється диспозицією ст. 129 КК України (погроза вбивством).

Суд першої інстанції належним чином мотивував рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, колегія суддів до уваги не бере.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ухвалюючи рішення у даній справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

На підставі п. 2 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Огорілка Юрія Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов