Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/220/24

21 березня 2024 року Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Решетова В. В.,

з участю секретаря Остапишин І. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія, 3-ї особи ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою, в якій просить стягнути страхове відшкодування внаслідок ДТП, яке сталося 20 жовтня 2022 року, в ході якого водій автомобіля марки «Audi» моделі «А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , який помер на місці.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що цивільно - правова відповідальність водія автомобіля марки «Audi» моделі «А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо - транспортної пригоди, була застрахована у ПАТ СК «Еталон», згідно поліса №211524955.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 21.10.2022 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000356 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 та ч.1 ст.135 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону страховик здійснює відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно п.27.3 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної иплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових, відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

14 вересня 2023 року на адресу ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для дружини потерпілого ОСОБА_1 , доньки потерпілого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина потерпілого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 11280,00 грн. моральної шкоди для дружини потерпілого ОСОБА_1 ; 3760,00 грн моральної шкоди та 120600,00 грн. витрат на утримання для доньки потерпілого ОСОБА_2 ; 3760,00 грн. моральної шкоди та 120600,00 грн витрат на утримання для сина потерпілого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Загальна сума страхового відшкодування в межах страхового ліміту у розмірі 260000,00 грн.

09 жовтня 2023 року на адресу ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» було надіслано заяву про долучення документів: заяву ОСОБА_6 від 06.10.2023 року засвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Любінець О.П.; заяву ОСОБА_7 від 06.10.2023 року засвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Любінець О.П; копію обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному 21.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000356. На адресу СК ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» було також надіслано заяву про уточнення заяви про виплату страхового відшкодування.

Листом від 22 листопада 2023 року відповідачем повідомлено про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийняте після отримання ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаного ДТП, тим самим призупинивши строк розгляду справи.

З рішенням ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» про зупинення строків розгляду страхової справи і відтермінуванням прийняття рішення про виплату страхового відшкодування позивачка не погоджується, вважає його безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - велосипедист ОСОБА_5 , а тому цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Audi» моделі «А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в силу вимог ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини.

Таким чином, рішення ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» про зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови слідчого/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.

На підставі наведеного, вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача за період з 13.12.2023 до 08.08.2023 рік: пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 537,98 грн для ОСОБА_1 ; пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмір 5913,13 грн для ОСОБА_2 ; пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмір 5913,13 грн для ОСОБА_3 ;

трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 53,67 грн та інфляційних втрат у розмірі 78,96 грн для ОСОБА_1 ; трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 591,75 грн та інфляційних витрат у розмірі 870,52 грн для ОСОБА_2 ; трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 591,75 грн та інфляційних витрат у розмірі 870,52 грн для ОСОБА_3 . З наведених вище підстав вона і звернулась з позовом до суду, який просить задовольнити. Крім того просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, пов`язані з наданням правової правничої допомоги у розмірі 10000 грн.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.02.2024 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та залучено до участі у справі у якості 3-ї особи - водія автомобіля марки «Audi» моделі «А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , який був учасником ДТП, оскільки ухвалене рішення суду може вплинути на його права та обов`язки.

29 лютого 2024 року, не погоджуючись з позовними вимогами позивача ПрАТ «СК «ЕТАЛОН», надав відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить суд відмовити ОСОБА_1 повністю в позовних вимогах до ПрАТ «СК «ЕТАЛОН».

Свою незгоду з позовними вимогами обґрунтовують тим, що на розгляді в Богородчанському районному суді Івано-Франківської області перебуває справа №338/397/23, за кримінальним провадженням №0000356 від 21.10.2022 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 та ч. 1 ст. 135 КК України. Станом на сьогоднішній день відсутнє рішення суду по вищезазначеній справі №338/397/23, відповідно до якого повинно бути встановлено факт ДТП, її обставини, причини, учасники та винні особи. А відтак немає підтвердження вини обвинуваченого.

Вважає, що у порушені норм матеріального закону страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо - транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону, не встановивши підстав для відмови у прийнятті такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членами сім`ї загиблого вимоги про відшкодування витрат на утримання, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у їх задоволені, вирішив у невизначений Законом спосіб призупинити розгляд заяви про виплату страхового відшкодування через відсутність на даний час документального підтвердження даних про винну особу, у зв`язку із тим, що судове рішення за результатом розгляду кримінальної справи не набрало законної сили.

06.03.2024 року від представника 3-ї особи ОСОБА_4 , адвоката Палюги І.В., на адресу суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких, учасник ДТП-власник автомобіля марки «Audi» моделі «А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , підтримав позицію ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» та просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач не відмовляв позивачу у виплаті страхового відшкодування. Як зазначається у позовній заяві «листом від 23 листопада 2023 року ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» повідомила, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання Страховиком інформації про набрання рішення у кримінальній справі законної сили. А отже, вважає що стягнення шкоди є передчасним, а нарахування пені, 3 % річних та інфляції незаконним.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять його відзив на позовні вимоги позивача.

Третя особи та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, відповідно до наданих письмових пояснень, просили справу розглядати у їх відсутність.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши всі надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 наявної в матеріалах справи.

Як вбачається з копій відповідних свідоцтв про народження, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дітьми померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення №1261 від 07.09.2023р., ОСОБА_1 з 21.10.2022р. до 01.11.2032 року призначено допомогу на дітей померлого годувальника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, матеріалами справи встановлено, що 20 жовтня 2022 року близько 21 год. 30 хв. мала місце дорожньо-транспортна пригода, винуватцем у вчиненні якої органами досудового розслідування обвинувачується водій автомобіля марки "Audi" моделі "А6" реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_4 , який рухаючись автодорогою Р - 38 «Богородчани-Гута», у напрямку с. Гута проїжджаючи ділянкою автодороги, що пролягає по вул. Січових Стрільців с. Пороги, Солотвинської ТГ, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області, вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_5 , від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 21.10.2022 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000356 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 та ч.1 ст.135 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» згідно з Полісом

№211524955.

14 вересня 2023 року на адресу ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для дружини потерпілого ОСОБА_1 , доньки потерпілого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина потерпілого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 26800,00 грн. моральної шкоди для дружини потерпілого ОСОБА_1 ; 26800,00 грн моральної шкоди та 120600,00 грн. витрат на утримання для доньки потерпілого ОСОБА_2 ; 26800,00 грн. моральної шкоди та 120600,00 грн витрат на утримання для сина потерпілого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Загальна сума страхового відшкодування в межах страхового ліміту у розмірі 260000,00 грн.

09 жовтня 2023 року на адресу ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» було надіслано заяву про долучення документів: заяву ОСОБА_6 від 06.10.2023 року засвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Любінець О.П.; заяву ОСОБА_7 від 06.10.2023 року засвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Любінець О.П; копію обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному 21.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000356. На адресу СК ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» було також надіслано заяву про уточнення заяви про виплату страхового відшкодування.

Листом від 22 листопада 2023 року відповідачем повідомлено про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийняте після отримання ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаного ДТП, тим самим призупинивши строк розгляду справи.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування».

До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон № 1961-ІV.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктами 27.1-27.5 статті 27 Закону № 1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону № 1961-ІV.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18).

Відповідно до ст. 1200 ЦК України , у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент ДТП цивільно - правова відповідальність за експлуатацію автомобіля марки «Audi» моделі «А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , водія ОСОБА_4 була застрахована.

У цивільно - правових відносинах із відшкодування шкоди, завдано джерелом підвищеної небезпеки, присутня презумпція вини.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Із зазначеного вбачається, що наявність чи відсутність вини водія у вчиненні кримінального правопорушення не має правового значення для розгляду страхової справи, яка за своєю правовою природою є цивільно - правовим відношенням.

Окрім цього, згідно з п.35.1. ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п.35.2. ст.35 Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; г`) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Суд погоджується з представником позивача, що положення статті 35 Закону не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.

Частиною 36.1 статті 36 Закону передбачено, що страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Прийняття рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.

Таким чином, прийняття відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду, порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд, враховує висновки щодо застосування відповідних норма права, викладених в Постановах Верховного Суду.

Відповідно правовому висновку зазначеному у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні.

Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

26 квітня 2022 року, справа № 184/1461/20-ц, провадження № 61-14226св21, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду встановлено наступне: «разом із цим, ураховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ДТП, яка сталася 05 жовтня 2019 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинув син позивача - ОСОБА_8 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого, а її розмір було визначено відповідно до положень пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Такий висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеними у постановах: від 14 січня 2019 року, справа № 751/8121/17 (провадження № 61-39326св18); від 30 жовтня 2019 року, справа № 323/2127/16-ц (провадження № 61-33689св18).

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.

Верховний Суд України, 03.12.2014 року при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Як встановлено матеріалами справи, за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 21 жовтня 2022 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000356 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1, ч.1 ст. 135 КК України, яким підтверджується факт настання вищезазначеної ДТП та її обставини.

Вказаний документ містить інформацію щодо предмета доказування у цільному провадженні, незважаючи на те, що на момент подачі позову вирок у кримінальній справі не ухвалений, а розмір завданої шкоди чітко встановлений положенням ст. 27 Закону.

Згідно статті 33-1.2. Закону на підставі письмового запиту страховика або МТСБУ відповідний підрозділ Національної поліції зобов`язаний надати йому довідку про дорожньо-транспортну пригоду, форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством внутрішніх справ України; заклад охорони здоров`я - довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування), форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством охорони здоров`я України, відомості про діагноз, лікування та прогноз хвороби потерпілого, висновки судово-медичної експертизи, а також іншу інформацію, необхідну для вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування або регламентної виплати; медико-соціальна експертна комісія - документи, що підтверджують ступінь втрати професійної чи загальної працездатності потерпілого; суди та правоохоронні органи - копії наявних документів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, розміру заподіяної та відшкодованої шкоди.

Відповідно до статті 34 Закону, Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Суд вважає, що у порушення наведених норм матеріального закону страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону, не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членами сім`ї загиблого вимоги про відшкодування витрат на утримання, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у їх задоволені, вирішив призупинити розгляд заяви про виплату страхового відшкодування через відсутність на даний час документального підтвердження даних про винну особу, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи.

Відповідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973в18) зазначено, що: «правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми та постанови Верховного Суду України від 15 листопада 2010 року по справі №4/720, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України в разі завдання джерелом підвищеної небезпеки шкоди смертю фізичної особи такі дії визнаються неправомірними за винятком двох випадків: 1) коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили; 2) коли шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого.

При цьому наявність зазначених обставин має довести володілець джерела підвищеної небезпеки або особа, відповідальна за нього.

Відповідачем в цій справі вказаних обставин не доведено.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Отже, на підставі зазначеного вище, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати (п. 27.5 ст. 27, 27.3 вказаного Закону).

У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік" розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 6500 грн..

Відповідно, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 78000 грн. (6500 грн х 12) і на момент ДТП, 20.10.2022 року, право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мали в рівних частинах дружина померлого ОСОБА_1 та діти померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином сума страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника утриманцям одного померлого не може бути меншою ніж 234000 грн. = (6500 грн х 36).

Оскільки, утриманцям померлого відшкодовується шкода в розмірі не менше 36 мінімальних заробітних плат, то таке відшкодування здійснюється першочергово в повному обсязі.

Решта розподіляється як відшкодування моральної шкоди між іншими членами сім`ї померлого.

Відтак, діти загиблого мають право на отримання 124360 грн. (120600 грн + 3760 моральна шкода).

Позивач ОСОБА_1 відповідно має право на отримання страхового відшкодування 11280 грн. моральної шкоди.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на спростування позовних вимог позивача, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, з яких на користь дружини загиблого 11280 гривень на користь дітей по 3760 гривень на кожного; страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, яких: для доньки загиблого ОСОБА_2 : 120600,00 грн - для сина загиблого ОСОБА_5 : 120600,00 грн.

Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , сума нарахування заборгованості за період з 13 грудня 2023 року по 08 лютого 2024 року, що становить: 670,61 грн, з яких: пеня - 537,98 грн, відсотки річні - 53,67 грн, інфляційні втрати - 78,96 грн. На користь ОСОБА_2 суму нарахування заборгованості, що становить: 7393,40 грн, з яких: пеня - 5913,13 грн, відсотки річні - 591,75 грн, інфляційні втрати - 870,52 грн. На користь ОСОБА_3 суму нарахування заборгованості, що становить: 7393,40 грн, з яких: пеня - 5931,13 грн, відсотки річні - 591,75 грн, інфляційні втрати - 870,52 грн, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача та 3-ї особи про те, що у разі якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку прийняття рішення про здійснення регламентної виплати припиняється до дати, коли МТСБУ стало відомо про набрання рішення у такій справі законної сили, суд не приймає до уваги, оскільки прийняття відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови/вирок суду, порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування, а відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Доводи про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності винного діяння, як і відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між вчиненим діянням та завданою шкодою, також у вчиненні вказаної ДТП вина жодної особи не встановлена, суд також відхиляє, оскільки володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду, спричиненню смертю, незалежно від його вини, а наявність чи відсутність вини водія у вчиненні кримінального правопорушення не має правового значення для розгляду страхової справи, яка за своєю правовою природою є цивільно-правовим відношенням, а може бути лише підставою для зворотної вимоги.

Доводи про те, що звернення позивача з позовною вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат є незаконними, оскільки на момент звернення позивачів до суду з позовом між ними та ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону та ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд залишає без задоволення, з урахуванням того, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15), про що вірно аргументовано позивачами.

Крім того, згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2754,57 грн.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане кореспондується з позицією ВС, викладеною у Постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, від якої вважає за необхідне відступити Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/1964/21, предметом касаційного перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначену ухвалу залишив без змін.

У зазначеній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Натомість у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Враховуючи наведені вище висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначених висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

Як вбачається з приєднаних до матеріалів справи представником позивача в якості доказів понесених витрат, надано до матеріалів справи: договір № 30.11.2023-1 про надання професійної правничої допомоги; ордер адвоката серії ВС № 1259845; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 5000 грн, що буде співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 23, 625, 988, 979, 1167, 1168, 1187, 1200 ЦК України, ст. ст. 27, 35,41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія, 3-ї особи ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 11280 (одинадцять тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 537 (п`ятсот тридцять сім) гривень 98 копійок, три відсотки річних у розмірі 53 (п`ятдесят три) гривні 67 копійок, інфляційні втрати у розмірі 78 (сімдесят вісім) гривень 96 копійок, загальна суму - 670 (шістсот сімдесят) гривні 61 копійка.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова кампанія «Еталон» () на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 3760 (три тисячі сімсот шістдесят) гривень 00 копійок та страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 120600 (сто двадцять тисяч шістсот) гривень 00 копійок, загальна сума - 124360 (сто двадцять чотири тисячі триста шістдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» () на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 5931 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять одну) гривні 13 копійки, три відсотки річних у розмірі 591 (п`ятсот дев`яносто одну) гривні 75 копійка, інфляційні втрати у розмірі 870 (вісімсот сімдесят) гривень 52 копійок, загальна сума - 7393 (сі тисяч триста дев`яносто три) гривні 40 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» () на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 3760 (три тисячі сімсот шістдесят) гривень 00 копійок та страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 120600 (сто двадцять тисяч шістсот) гривень 00 копійок, загальна сума - 124360 (сто двадцять чотири тисячі триста шістдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» () на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 5931 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять одну) гривні 13 копійки, три відсотки річних у розмірі 591 (п`ятсот дев`яносто одну) гривні 75 копійка, інфляційні втрати у розмірі 870 (вісімсот сімдесят) гривень 52 копійок, загальна сума - 7393 (сім тисяч триста дев`яносто три) гривні 40 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» () на користь держави 2754,57 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Решетов