ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2023 року у складі судді Тімошенко Н. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2023 року закрито провадження у вказаній цивільній справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України з тих мотивів, що є судове рішення, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погодившись з даною ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при розгляді справи судом не було взято до уваги обставини триваючого порушення його прав на одержання одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи та виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 у справі № 554/5683/17, що суперечить сталій практиці Європейського суду з прав людини та є прямим порушенням статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, завдає йому матеріальних збитків та моральних страждань.

Вказує, що посилання суду на наявність рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2020 у справі № 757/61776/18 є безпідставним, оскільки це рішення стосується інших фактичних обставин, які не є аналогічними даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ГУ ДКУ в Полтавській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, згідно пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

По справі встановлено, що 26 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, в якому просив суд стягнути з державного бюджету України через Державну Казначейську службу України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 290 000 грн та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

14 грудня 2023 року через систему «Електронний суд» до суду першої інстанції надійшло клопотання представника Міністерства внутрішніх справ України Шопіної Ю. О. про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що постановою Верховного Суду від 21.06.2022 залишено без змін рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 29.09.2021 у справі № 757/61776/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 290 000 грн та моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн.

Задовольняючи дане клопотання та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що набрало законної сили рішення суду у справі № 757/61776/18, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з чим судова колегія апеляційного суду погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави відмовити у відкритті провадження у справі або закрити провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист та звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

У справі, що переглядається встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року у справі № 757/61776/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року та постановою Верховного Суду від 21 червня 2022 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 290 000 грн та моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн відмовлено.

З аналізу предмету та підстав позову, суд першої інстанції дійшов висновку про їх тотожність із справою № 757/61776/18.

Проте, такий висновок суду зроблений з порушенням норм процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув уваги, що обставини щодо спричинення позивачу майнової та моральної шкоди у зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 у справі № 554/5683/17 про зобов`язання МВС України прийняти відповідне рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , як інваліду 2 групи, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, на які позивач посилається, обґрунтовуючи свої вимоги, хоча і мають спільний предмет позову, але стосуються різних періодів та обставин спричинення позивачу шкоди таким триваючим невиконанням судового рішення та порушення прав позивача, що свідчить про відсутність тотожності заявлених вимог та виключає підстави для закриття провадження у справі.

Таким чином, оскільки підстави позову у вже розглянутій цивільній справі та у цій справі не є ідентичними, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна