ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року

м. Київ

справа № 463/7737/19

провадження № 61-5813св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Пащука Артема Ігоровича, на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2021 року у складі судді Нора Н. В. та постанову Львівського апеляційного суду від 07 березня 2023 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Крайник Н. П., Левика Я. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільним приміщенням шляхом приведення до попереднього стану.

Позов обґрунтований тим, що на підставі договору дарування від 07 липня 2000 року ОСОБА_1 є співвласником 17/50 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у його користуванні знаходяться приміщення: літ. 1-2 - 12, кв. м (житлова); літ. 1-3 -19,5 кв. м (житлова);літ. 1-4 - 14,9 кв. м (житлова); літ. 1-5 - 11,2 кв. м (кухня); літ. І - 4,9 кв. м (коридор); літ. ІІ - 0,7 кв. м (туалет); літ. ІІІ - 3,1 кв. м (ванна) та літ. 1-1 - 9,1 кв. м (коридор).

Відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 18 листопада 1992 року належить 33/50 частини цього буднику, в її користуванні знаходяться приміщення: літ. 2-3 - 16,8 кв. м (житлова), літ. 2-4 - 21,3 кв. м (житлова),літ. 2-5 - 11,9 кв. м (житлова), літ. 2-6 - 12,4 кв. м (житлова); літ. 2-7 - 8,7 кв. м (кухня); літ. 2-8 - 2,4 кв. м (ванна); літ. 2-9 - 1 кв. м (туалет); літ. 2-1 - 8,9 кв. м (коридор); літ. 2-2 -5,1 кв. м (коридор), літ. ІV - 9,7 кв. м (коридор) та літ. V - 19,3 кв. м (гараж).

Крім цього, в технічному паспорті на жилий будинок від 10 лютого 2000 року відображена відкрита лоджія, з якої є доступ до спільного горища співвласників, яка перебувала у спільному користуванні співвласників будинку, без доступу до якої позивач позбавлений можливості користуватись спільним горищем.

Відповідачка здійснила реконструкцію цієї лоджії шляхом влаштування зовнішніх капітальних стін із двома віконними отворами із заповненням та встановленням дверей, позбавивши його вільного доступу до горища. Добровільної згоди щодо користування горищем відповідачка не надає, на неодноразові звернення щодо спільного користування майном, відповідач не відреагувала.

Просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути йому перешкоди в користуванні лоджією, яка розташована на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 шляхом приведення її до попереднього стану відповідно до технічного паспорта від 10 лютого 2000 року, а саме демонтажем зовнішніх капітальних стін із двома віконними отворами із заповненням та дверей.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2021 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 07 березня 2023 року, у позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, суди попередніх інстанцій виходили з того, що приведення тераси у попередній стан, не забезпечить позивачу вільного доступу до горища, оскільки згідно з технічним паспортом вихід на терасу з вулиці відсутній.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2023 року ОСОБА_1 через адвоката Пащука А. І. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 березня 2023 року, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не застосували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 456/2285/18, провадження № 61-16125св20, не дослідили доказів у справі.

У технічному паспорті на житловий будинок від 10 лютого 2000 року відображена відкрита лоджія, з якої є доступ до спільного горища співвласників, яка перебувала у їх спільному користуванні, без доступу до якої позивач позбавлений можливості користуватись спільним горищем. Відповідачка здійснила реконструкцію лоджії шляхом влаштування зовнішніх капітальних стін із двома віконними отворами із заповненням та встановленням дверей, позбавивши позивача вільного доступу до горища. Добровільної згоди щодо користування горищем відповідачка не надає, на неодноразові звернення щодо спільного користування майном не відреагувала.

У справі № 2-6264/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, реальний поділ будинковолодіння суд встановив факт того, що відповідачка ОСОБА_2 чинила позивачу перешкоди у доступі на горище, оскільки вхід на горище є з приміщення позначеному в технічному паспорті літ. IV, а саме на другому поверсі цього приміщення, яке раніше було не позначене, оскільки це була тераса без стін та вікон. Ці обставини встановлені судом, тому вони не потребують додаткового доведення.

Позивач як співвласник будинку не надав згоди на здійснення будь-яких будівельних робіт, а відповідачка вчинила дії, які перешкоджають йому в доступі до горища.

Аргументи інших учасників справи

Відзив відповідачки на касаційну скаргу мотивований тим, що твердження позивача про те, що вхід на лоджію він здійснював з вулиці через приміщення лоджії, спростовується твердженнями, викладеними у позовній заяві у справі № 463/580/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні горищем та підвальним приміщенням. Зокрема, у позовній заяві у цій справі позивач стверджував, що доступ до горища здійснюється через приміщення першого поверху позначене літ. IV (коридор) та надалі сходовою кліткою до приміщення літ. 2-1 (коридор на другому поверсі). Тобто позивач стверджує в іншому позові, що доступ до горища забезпечується не через терасу з вулиці, а через загальний вхід до будинку, коридор та сходову клітку квартири відповідачки. Крім того, зміни у спірному житловому будинку в частині тераси відбулись без проведення будівельних робіт та втручання в капітальні стіни і не потребують здачі в експлуатацію. Тому приведення тераси у попередній стан відповідно до технічного паспорта, як про це просить позивач, не забезпечить йому вільного доступу до горища, оскільки згідно з технічним паспортом такого доступу з тераси немає.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2013 року у справі № 2-6264/11 не стосується користування терасою та не встановлює фактичного порядку користування горищем у спосіб описаний позивачем (шляхом вільного доступу до горища через терасу). Тому не є преюдиційним.

Вхід і вихід на терасу (лоджію) був і є один - з квартири відповідачки (з коридору літ. 2-1) через двері її квартири. Також у технічному паспорті будинку не передбачено входу на горище з тераси. Фактично позивач вимагає встановлення порядку користування будинком, який порушує її право власності на користування ним.

Посилання позивача на те, що самочинна реконструкція лоджії підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення від 30 серпня 2018 року № 0006-вих-3059/90 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м. Львова (Інспекція ДАБК м. Львова) про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та приписом зазначеної інспекції від 10 липня 2018 року, є безпідставними, оскільки ці акти рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі № 1340/4062/18 визнані протиправними і скасовані. Судове рішення не оскаржувалось Інспекцією ДАБК м. Львова та набрало законної сили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 07 березня 2023 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У вересні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389, пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Встановлені судами обставини

ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 17/50 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 07 липня 2000 року, зареєстрованим у реєстрі за № 1658 (а. с. 5).

Згідно з пунктом 2 договору дарування від 07 липня 2000 року за згодою сторін у власність обдарованого переходять приміщення: літ. 1-2 - 12, кв. м (житлова); літ. 1-3 -19,5 кв. м (житлова); літ. 1-4 - 14,9 кв. м (житлова);

літ. 1-5 - 11,2 кв. м (кухня); літ. І - 4,9 кв. м (коридор); літ. ІІ - 0,7 кв. м (туалет); літ. ІІІ - 3,1 кв. м (ванна) та літ. 1-1 - 9,1 кв. м (коридор).

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 18 листопада 1992 року, який зареєстровано в реєстрі за № 10554, ОСОБА_2 прийняла в дар від ОСОБА_6 33/50 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 78).

Цим договором встановлено, що в користування обдарованої ОСОБА_2 переходять приміщення: літ. 2-3 - 16,8 кв. м (житлова), літ. 2-4 - 21,3 кв. м (житлова), літ. 2-5 - 11,9 кв. м (житлова), літ. 2-6 - 12,4 кв. м (житлова);

літ. 2-7 - 8,7 кв. м (кухня); літ. 2-8 - 2,4 кв. м (ванна); літ. 2-9 - 1 кв. м (туалет); літ. 2- 8,9 кв. м (коридор); літ. 2-2 -5,1 кв. м (коридор), літ. ІV - 9,7 кв. м (коридор) та літ. V - 19,3 кв. м (гараж).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (частина четверта статті 357 ЦК України).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (частини перша-третя статті 358 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відмовивши у позові, суди попередніх інстанцій виходили з того, що приведення тераси у попередній стан, не забезпечить позивачу вільного доступу до горища, оскільки згідно з технічним паспортом вихід на терасу з вулиці відсутній.

З таким висновком погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказав, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта»

Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14, провадження № 12-144гс18, від 20 квітня 2022 року у справі № 910/2615/18, провадження № 12-75гс21).

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Отже, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанови Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, від 15 листопада 2023 року у справі № 753/7014/20).

У позовній заяві, поясненнях до апеляційної скарги позивач просив врахувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2013 року у справі № 2/463/135/13, що має преюдиційне значення у справі, яка переглядається у касаційному порядку.

У касаційній скарзі заявник також посилається на те, що суди попередніх інстанції не встановили обставини справи, не врахувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2013 року у справі № 2/463/135/13, що має преюдиційне значення у цій справі, не дослідили порушення відповідачкою його права щодо користування горищем.

Суд апеляційної інстанції не дав відповідь на питання щодо преюдиційності судового рішення у справі № 2/463/135/13, на що посилалився ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що приведення тераси у попередній стан не забезпечить позивачу вільного доступу до горища, оскільки згідно з технічним паспортом вихід на терасу з вулиці відсутній.

Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції зазначив, що згідно з копією технічного паспорту (а. с. 11 зворот) з лоджії на горище немає входу, на лоджію існує лише вихід/вхід до сходової клітки квартири відповідача (літ 2-1).

У позовній заяві та апеляційній скарзі позивач стверджував, що доступ до спільного горища співвласників будинку здійснюється через відкриту лоджію.

Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив ці доводи апеляційної скарги, проте погодився із рішенням суду першої інстанції.

Верховний Суд зазначає, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375-378 ЦПК України.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд встановив таке.

Позивач і відповідачка є рідними братом і сестрою.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2013 року у справі № 2/463/135/13 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, реальний поділ будинковолодіння задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні горищем будинку АДРЕСА_1 .

У цьому рішенні зазначено, що відповідачка визнала той факт, що вона одноосібно користується усім горищем, оскільки воно розташоване над приміщеннями будинку АДРЕСА_1 , що перебувають у її власності, позивач доступу до цих приміщень не має, а тому вважає, що у нього відсутні правові підстави на користування горищем.

Суд встановив, що у справі № 2/463/135/13 у спільній частковій власності залишаються не лише господарські приміщення, але й сходи, вхід, горище.

У цій справі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , просив усунути перешкоди в користуванні лоджією, яка розташована на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 шляхом приведення її до попереднього стану відповідно до технічного паспорта, а саме демонтувати зовнішні капітальні стіни із двома віконними отворами із заповненнями та дверей.

Як на підставу позову позивач посилався на те, що протягом тривалого часу між сторонами існує конфлікт щодо користування горищем, відповідачка, яка протиправно здійснила реконструкцію лоджії порушила його право як співвласника на користування спільним горищем. Після закриття виконавчого провадження у справі № 2/463/135/13 і до сьогодні відповідачка, здійснивши реконструкцію лоджії шляхом влаштування зовнішніх капітальних стін із двома віконними отворами і заповненням та встановленням дверей, продовжує чинити перешкоди у користуванні горищем, а він вимушений звертатися з відповідними заявами до компетентних органів і до суду.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, що згідно з копією технічного паспорта, долученого до матеріалів справи, з лоджії на горище немає входу, на лоджію існує лише вихід/вхід до сходової клітки квартири відповідача. Згідно з планом будівлі встановлено, що вихід на терасу, якою користується відповідач, з вулиці відсутній, а здійснюється тільки через двері квартири ОСОБА_2 .

У позовній заяві позивач не посилався на те, що вихід на терасу існує з вулиці, а навпаки посилався на те, що вихід на горище існує лише через лоджію, проте суд апеляційної інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги позивача не з`ясував і не виклав мотиви, де саме згідно з технічним паспортом на будинок існує вхід на горище, чи після ухвалення рішення у справі № 2/463/135/13 змінено місце входу на горище, чи воно залишилося у тому самому місці, де було до звернення до суду із цим позовом.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що вхід на горище є з приміщення позначеному у технічному паспорті римською літ. «IV», а саме на другому поверсі цього приміщення, яке раніше не було позначене, оскільки це була тераса без стін та вікон.

Верховний Суд зауважує, що під час вирішення цього спору ключовим є визначення місця входу на горище, що має значення для з`ясування, чи порушено право позивача на користування горищем, чи є обраний ним спосіб захисту ефективним, чи поновлює його права.

У цій справі не можна стверджувати, що суд апеляційної інстанції виконав завдання цивільного судочинства, оскільки мотиви і висновки суду не є чіткими і не свідчать про з`ясування обставин справи.

З огляду на викладене Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції всупереч приписів статті 367 ЦПК України належно не з`ясував фактичних обставин справи щодо пред`явленого позову, не надав належної оцінки доказам у справі, безпідставно не взяв до уваги і не перевірив доводів позивача, тому дійшов передчасних висновків про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд зауважує, що як суд касаційної інстанції, він не наділений повноваженнями встановлювати обставини справи, досліджувати докази та надавати їм правову оцінку.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд бере до уваги, що справа розглядається у суді з вересня 2019 року, проте з урахуванням завдань судочинства (стаття 2 ЦПК України), меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України) та викладених мотивів, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, передання справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дослідити і належним чином оцінити надані сторонами докази, дати правову оцінку доводам та запереченням сторін, ухвалити законне, обгрунтоване та справедливе рішення відповідно до встановлених обставин.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Пащука Артема Ігоровича, задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 07 березня 2023 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

А. С. Олійник

В. В. Сердюк