ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2024 року м. Херсон

Номер справи: 766/21483/21

Номер провадження: 22-ц/819/162/24

Херсонський апеляційний суд колегії суддів судової палати у цивільних справах в складі:

головуючого - Склярської І.В.,

суддів: Вейтас І.В., Кузнєцової О.А.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи, відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) в м. Херсоні апеляційні скарги:

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»,

ОСОБА_1

на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2024 року у складі судді Майдан С.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживача, стягнення страхової виплати,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути на свою користь з відповідача:

- страхову виплату у розмірі 50 000 грн.;

- кошти на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 , який є батьком позивача, відповідно до Електронного полісу добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № DNH0HI-219H0JW від 17.10.2021, був застрахований у ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» добровільним страхуванням здоров`я на випадок хвороби. Згідно договору страховик - ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» - страхувальник, вигодонабувач - ОСОБА_1 , застрахована особа - ОСОБА_2 .

18.10.2021 його батько помер у лікарні КПН «ХМКЛ ім. О.С. Лучанського» ХМР від цирозу печінки, про що зазначено у лікарському свідоцтві про смерть №1158 від 19.10.2021 року та свідоцтві про смерть № НОМЕР_1 від 19.10.2021.

20.10.2021 позивач повідомив ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» про страховий випадок, а саме - смерть від захворювання, що трапився 18.10.2021 з його батьком ОСОБА_2 , на що, 21.10.2021 від відповідача отримав на телефон повідомлення про відмову, мотивовану тим, що смерть настала в результаті захворювання, що не входить до переліку захворювань додатку № 1 Пропозиції щодо укладення електронного договору.

Відповідно до укладеного Договору страхування страховик зобов`язаний письмово повідомити страхувальника про відмову у страховій виплаті протягом 5 робочих днів після прийняття рішення. Оскільки, до 27.10.2021 року позивач не отримав від СК «ВУСО» письмову відмову, то останній звернувся за телефоном гарячої лінії з вимогою надіслати таку письмову відмову. Станом на 08.11.2021 відмову від СК «ВУСО» в письмовій формі так і не отримав, що порушує права позивача.

Вважає відмову СК «ВУСО» у страховій виплаті необґрунтованою, незаконною, такою, що порушує права страхувальника/вигодо набувача.

Відповідно до п. 4.3 договору страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору страхування.

Таким чином, позивач, як страхувальник виконав свої обов`язки, здійснивши сплату чергового платежу і повідомив вчасно про страховий випадок, а страховик не виконав свої зобов`язання, відмовляючись сплачувати страхове відшкодування, чим порушує договір, законодавство і принцип рівності сторін.

Відповідно до п. 6.1 договору страховими випадками є наступні події, що мали місце під час дії договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами у порядку, встановленому законодавством та договором страхування (медичними закладами, судом тощо).

Оскільки, смерть застрахованої особи ОСОБА_2 , настала під час дії договору, смерть підтверджена лікарським свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про смерть, то відмова страховика від страхового відшкодування порушує укладений договір та права вигодонабувача, є неправомірною і незаконною.

Згідно п. 6.1.1 договору страховим випадком є смерть застрахованої особи внаслідок захворювання, що передбачає розмір страхової виплати 100 %, тобто 50 000 грн. Оскільки, в зазначеному пункті договору зазначено, що смерть від захворювання, вказаного в таблиці переліку захворювань додатку № 1 Пропозиції щодо укладення електронного договору, то страховим випадком вважається смерть застрахованої особи внаслідок будь-якого захворювання, окрім тих про які зазначено у п. 5 Договору, а саме: тяжкі захворювання нервової системи, злоякісні новоутворення, психічні хвороби, ВІЛ-інфекції, інвалідність І та ІІ групи. Відповідно до п. 6.2 договору за договором встановлюється період очікування страхового випадку, строк очікування і відсотки виплат вказані у таблиці переліку захворювань додатку № 1 Пропозиції. Але серед цих немає страхового випадку смерть застрахованої особи внаслідок захворювання, оскільки це окремий вид страхового випадку, внесений у п. 6.1.1. договору, за який не встановлюється період очікування, а розмір виплати складає згідно договору 100 % страхової суми, тобто 50 000 грн.

В січні 2022 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - адвокат Шилін Володимир Анатолійович надав відзив на позовну заяву, в якій просив зробити розподіл судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою в розмірі 8000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2024 рок у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживача, стягнення страхової виплати відмовлено.

У задоволенні заяви представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - адвокат Шилін Володимир Анатолійович, посилаючись на судову практику у подібних правовідносинах, приписи Конвенції про захист прав людини, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови стягнення з позивача понесених витрат правничої допомоги страховиком - ПРАТ СК ВУСО та ухвалити в цій частині нове рішення: стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» витрати правничої допомоги в розмірі 8 000,00 грн.

Також, просить зробити розподіл судових витрат в апеляційному суді в розмірі 4000,00 грн., докази про які надасть в межах строків, визначених процесуальним законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови про захист прав споживача та стягнення страхової виплати, коштів на правову допомогу з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 ; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги:

- стягнути із відповідача на користь позивача страхову виплату у розмірі 50 000 грн.,

- стягнути із відповідача на користь позивача кошти на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи осіб, які подали апеляційні скарги

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - адвокат Шилін В.А., посилається на те, що суд першої інстанції відмовляючи у стягненні судових витрат правничої допомоги, необґрунтовано без урахування висновків Верховного Суду, ухвалив помилково рішення про відмову у стягнення правничої допомоги.

Вказав, що він, як представник відповідача, не приймав особисто участь у судових засіданнях, але виконав всі належні процедури для підготовки відзиву на позовну заяву та документів з процесуальних питань, що виникали під час розгляду справи, тобто, витрати були фактичними та неминучими, а послуги надані відповідно до договору від 12.06.2020, додатка №1 від 24.12.2021 про встановлення розміру фіксованого гонорару у суді першої інстанції в сумі 8000,00 грн. та акту від 27.10.2023.

Звертає увагу, що заяви/клопотання від позивача та його представника щодо зменшення судом стягнення витрат правничої допомоги відповідача, не надходило, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстав самостійно зменшувати та відмовляти відповідачу у стягненні таких заявлених витрат.

Апелянт звертає увагу суду на рішення Ради Харківської області №13/1/7 від 21 липня 2021 року (у загальному доступі), яким рекомендується мінімальний розмір гонорару адвоката за годину роботи в розмірі 0,25 мінімальної заробітної плати на день оплати та вартість послуг з підготовки певних документів. Так, мінімальна заробітна плата у 2021 року становить від 6000,00 грн. до 6500,00 грн. Тому година праці адвоката коливається від 1500,00 до 1650,00 грн., відповідно. Наведеним рішенням Ради адвокатів встановлена рекомендована вартість гонорару адвоката, тільки для підготовки відзиву на позовну заяву, у справах по ЦПК, в розмірі 0,5 м.з.п.. Тобто, це дорівнює 3000,00 грн. (6000,00*0,5), а ще були інші питання, які вирішував адвокат під час розгляду справи, шляхом підготовки та направлення відповідних заяв і клопотань (докази у справі).

Таким чином, вважає, що вартість заявлених судових витрат в сумі 8000,00 грн. є розумною та обґрунтованою.

Також, в апеляційній скарзі повідомив про витрати на правничу допомогу уа в апеляційному суді становлять 4 000,00 грн.; докази про що буде надано до суду в межах строків, визначених процесуальним законом.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку у мотивах своєї відмови посилаючись на п.п.4.2.1 Умов страхування до Договору страхування на випадок хвороби, відповідно до якого не визнаються страховим випадком захворювання та/або смерть внаслідок захворювання, які були вперше виявлені у Застрахованої особи до вступу в дію Договору або після його закінчення. Оскільки Відповідач у своєму листі відмові №2189933 від 21.10.2021р. посилається на п.6.3. Полісу, а саме відсутність захворювання застрахованої особи в додатку № 1 до умов страхування, то вважає, що мотиви відмови суду в задоволені позову та відповідача у страховій виплаті суперечать один одному. Позиція відповідача щодо відмови у виплаті страхової суми полягає у тому, що захворювання не входить до переліку захворювань, що містить договір страхування, а позиція суду першої інстанції у тому , що захворювання (яке не міститься у переліку) мало місце до підписання договору страхування, - що є суперечливим.

ОСОБА_2 не мав протипоказань щодо страхування відповідно до умов пропозиції СК ВУСО та не мав причин щодо відмови для здійснення йому страхової виплати.

(2) Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає доводи апеляційної скарги страхової компанії необґрунтованими, посилаючись на те, що апеляційна скарга подана із порушенням ст. 356 ЦПК України, в частині вимог до оформлення, оскільки вказаним скаржником не є позивач ОСОБА_1 .

Також не надано інформацію про наявність чи відсутність електронного кабінету в ЄСІСТС п. 2 ст. 356 ЦПК України; апеляційна скарга подана на рішення, повний текст якого ще не був складений станом на 04.03.2024 року. Повний текст Рішення був оприлюднений 06.03.2024 року через систему електронний кабінет ЄСІТС.

Зазначив, що представник відповідача вводить суд в оману, коли вказує на те, що позивачем не оскаржувалось його клопотання/заява щодо розподілу витрат від 27.10.2023р., оскільки позивачем 27.10.2023 подано через електронну систему ЄІСТС заперечення на клопотання про розподіл судових витрат, що було враховано судом під час винесення рішення.

Окрім того, представник відповідача жодного разу не з`явився до суду, не просив про відеоконференцію під час засідання тощо, а представник позивача був присутній на засіданнях, приймав активну участь у справі. Позивач подавав усі заяви та клопотання вчасно в межах процесуальних строків згідно ЦПК України. Зазначає, що йому не зрозуміло за що стягнути з потерпілої сторони 8 000 грн..

ОСОБА_1 посилається на те, що згідно чинного законодавства України, якщо судові витрати перевищують 5 % річного доходу особи, то суд має право на зменшення чи скасування таких витрат. Згідно довідки ДПС про доходи позивача за 2023 рік його загальний дохід склав 29 467,60 грн. Оскільки судові витрати у розмірі 8000 грн. (або 12 000 грн.) перевищує 5 % (1473,38 грн.) від річного доходу в рази, тому просить суд врахувати це під час винесення свого рішення з приводу розподілу витрат; не стягувати судові витрати з позивача, у зв`язку із його низьким матеріальним становищем, втрати роботи 01.02.2023 під час війни тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - адвокат Шилін В.А., повністю заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що обґрунтування представника позивача зводиться до намагання провести переоцінку встановлених судом обставин та перегляду вже вирішених судом позовних вимог.

Також вказав, про презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

З цих підстав відповідач діяв в межах приписів письмової угоди, а саме Договору добровільного страхування наземного транспорту, і, правомірність таких дій узгоджується висновками Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 листопада 2019 року у справі справа № 760/15623/15-ц провадження № 61-46118св18.

Посилання представника позивача, як обґрунтування апеляційної скарги на висновки постанови від 24 грудня 2021 Львівського апеляційного суду у справі № 453/220/21 є нерелевантними, так як, у вказаній справі спір розглядався під час дії договору №DNH0HI-184U2KZ щодо виплати страхового відшкодування, вдруге, під час лікування другого ока при захворюванні, послідовно, від катаракти лівого ока, а потім правого ока. У вказаній справі страховик визнавав подію страховим випадком під час відшкодування страхувальнику лікування лівого ока, а існував спір щодо відшкодування витрат на лікування, через деякий час, правого ока. Тому, факт ухвалення судового рішення в іншій справі № 453/220/21 про стягнення страхового відшкодування з ПРАТ СК ВУСО підчас захворювання очей, не може свідчити на користь обґрунтованості вимог ОСОБА_1 за наслідками смерті ОСОБА_2 від цирозу печінки, що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть №1158 від 19.10.2021 року та свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 19.10.2021 року, так як смерть настала від захворювання, що не входить до Додатку № 1 до Пропозиції «Перелік захворювання та розмір страхових виплат за даними захворюваннями».

В заяві про розподіл судових витрат, з урахуванням заяви про описку, представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - адвокат Шилін В.А., посилаючись на практику Верховного Суду, просив зробити розподіл судових витрат відповідача за наслідками розгляду у суді апеляційної інстанції 4000,00 грн

В запереченнях на вказану заяву ОСОБА_1 , посилаючись на постанову Верховного Суду, вказав, що споживачі чиї права порушені звільняються від будь-яких судових витрат. У зв`язку із невиконанням СК «ВУСО» фінансових зобов`язань щодо нього, чим порушуються його права, вважає обґрунтованим покласти на нього усі судові витрати.

Мотивувальна частина

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач заповненням електронної заяви про укладення Договору страхування узгодив всі істотні умови такого Договору. Факт укладення Договору страхування посвідчується страховим полісом, який формується в електронному вигляді, невід`ємною частиною якого є Умови страхування. Враховуючи, що «Перелік захворювань та розмір страхових виплат за даними захворюваннями» Додатку №1 до Договору окремо не містить хвороби поліорганна недостатність, цироз печінки, суд вважав, що відмова у виплаті страхового відшкодування відповідає умовам Договору у зв`язку із чим вимоги позивача про стягнення суми страхового відшкодування є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

17 жовтня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено електронний договір добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № DNH0HI-219H0JW, строком на 12 місяців з 18.10.2021 року 00:00:00 по 17.10.2022 року 00:00:00 включно. Застрахована особа: ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (батько позивача) у лікарні КПН «ХМКЛ ім. О.С. Лучанського» ХМР від цирозу печінки, про що вказано у лікарському свідоцтві про смерть № 1158 , а також зазначено, що на підставі записів лікаря в медичній документації, причина смерті: хвороба (патологічні стани), що призвели до смерті: а) поліорганна недостатність, б) цироз печінки (т. 1 а.с. 18).

Виписка з амбулаторної карти ОСОБА_2 , свідчить про те, що останній з 27.04.2021 по 07.05.2021 знаходився на стаціонарному лікуванні в гастроентерологічному відділенні КПН «ХМКЛ ім. О.С. Лучанського» ХМР, з діагнозом: цироз печінки змішаної етіології. Проведена корекція лікування. З 16.07.2021 по 26.07.2021 проходив стаціонарне лікування з цим же діагнозом. 24.09.2021 госпіталізований у зв`язку з погіршенням стану ( т.1 а.с.20). Інформація з посмертного епікризу свідчить про перебування на лікуванні з цим же діагнозом з 13.10.2021 по 18.10.2021 (т. 1 а.с. 21).

20 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до страховика з заявою про страхову виплату на підставі договору страхування №DNH0HI-219H0JW від 17.10.2021 року, у зв`язку зі смертю батька - ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 44).

21 жовтня 2021 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що страховик не визнав смерть застрахованої особи ОСОБА_2 страховою подією (листом вих. № 2189933) (т. 1 а.с. 45).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» безумовним прийняттям (акцептом) умов пропозиції страхувальником вважається заповнення електронної заяви про укладення договору страхування та підписання електронного договору електронним підписом шляхом направлення одноразового ідентифікатора на мобільний телефон страхувальника та введення страхувальником в ІТСагента. Заповненням електронної заяви про укладення договору страхування страхувальник узгоджує всі істотні умови договору страхування. Страхувальник визнав запропоновані умови страхування в повному обсязі без будь-яких застережень.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 6 Закону).

На підтвердження укладеного Договору добровільного страхування страхувальнику було видано страховиком електронний поліс добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (індивідуальна частина) № DNH0HI-219H0JW від 17.10.2021.

Предметом Договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи (п. 4.1 Полісу).

Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору страхування (п. 4.3 Полісу).

Страховим агентом за цим Договором є АТ КБ «ПриватБанк» на підставі доручення на виконання страхових агентських послуг №-00 від 14 листопада 2017 року (п. 4.4 Полісу).

Страхова особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страхова сума - 50 000 грн.

Окрім цього, визначено, що не можуть бути Застрахованими особи: особи, визнані у встановленому законодавством порядку недієздатними; особи, які мають тяжкі захворювання нервової системи (пухлина головного мозку, пухлина спинного мозку та хребетного стовпа, поразка нервової системи при злоякісних новоутвореннях, смерть мозку, травма хребетного стовпа та спинного мозку, гостре порушення мозкового кровообігу (інсульт), енцефаліт гострий некротичний), злоякісні новоутворення; психічно хворі; ВІЛ-інфіковані; інваліди І та II групи; діти інваліди; особи молодше 1 року та старше 69 років (п. 5 Полісу).

Відповідно до п.6.1 Полісу, страховими випадками є наступні події, що мали місце під час дії договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами у порядку, встановленому законодавством та договором страхування (медичними закладами, судом тощо):

6.1.1. Смерть Застрахованої особи внаслідок захворювання. Розмір виплати 100% ( з приміткою в одну зірочку).

6.1.2. Настання у Застрахованої особи хвороби, передбаченої Договором № 1 «Перелік захворювань та розмір страхових виплат за даними захворюваннями». Також, вказаний перелік класів хвороб та розмір виплати, % ( з приміткою у дві зірочки)

Примітки до п.6.1 викладені у публічній частині договору, пропозиції щодо укладення електронного договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби в наступній редакції:

(примітка з однією зірочкою) Страховим випадком вважається захворювання/смерть застрахованої особи, що настала протягом строку дії договору страхування, але після завершення періоду очікування страхового випадку, передбаченого Додатком №1 до Пропозиції «Перелік захворювання та розмір страхових виплат за даними захворюваннями», внаслідок виникнення первинного захворювання або загострення захворювання.

(примітка з двома зірочками) Не визнаються страховим випадком, захворювання та/або смерть внаслідок захворювання, зокрема, які були вперше виявлені у Застрахованої особи до вступу в дію Договору або після його закінчення, їх рецидиви та загострення (Розділ 2 п.п.4.2.1 Пропозиції). (т. 1 а.с.9 зв.с.).

Отже, страховий випадок: смерть застрахованої особи внаслідок захворювання за вищенаведеними умовами електронного договору пов`язаний з Додатком № 1 до Пропозиції «Перелік захворювання та розмір страхових виплат за даними захворюваннями», у якому відсутнє захворювання внаслідок якого наступила смерть застрахованої особи.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини справи та умови електронного договору, захворювання, яке призвело до смерті, було діагностовано ОСОБА_2 ще до вступу в дію договору страхування № DNH0HI-219H0JW від 17.10.2021 та яке не зазначене в Додатку № 1 до Пропозиції, а тому не є страховим випадком за умовами Полісу.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах та зводяться до незгоди апелянта з висновками суду і як такі, що висновки суду не спростовують.

Наявність підстав для відмови позову унеможливлює задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази здійснення стороною таких витрат. Проте, всупереч вищезазначеному, суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу. Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20).

Види адвокатської діяльності наведені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до якої

1. Видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 30 наведеного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом до суду першої інстанції не подавався і відповідач послався на відсутність необхідності його подання.

Разом з тим, щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатися тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, такого розрахунку позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Велика Палата ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

ВП ВС також зауважила, що ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного в ч. 4 вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Матеріали справи містять договір про надання правової допомоги, укладеного 12.06.2020 між адвокатом Шиліним Володимиром та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», відповідно до п. 8 якого, гонорар адвоката за цим договором визначається у додаткових угодах до договору (т. 1 а.с 46).

Додатком №1 від 24.12.2021 до договору сторонами встановлений розмір фіксованого гонорару в сумі 8000 грн за надання правничої допомоги, представлення інтересів Клієнта в Херсонському міському судді Херсонської області у справі №766/21483/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО». Оплату гонорару за надання правничої допомоги не пізніше 30 днів після ухвалення остаточного рішення судом першої інстанції (т. 1 а.с. 48).

27 жовтня 2023 року сторони підписали акт приймання наданих послуг за договором та додатком до нього у справі №766/21483/21 з якого вбачається, що адвокат надав послуги з правничої професійної допомоги , а саме:

- ознайомлення з наявними документами Замовника, підстави позовної заяви її обґрунтування;

- вивчення актуальної судової практики з цих питань та визначення правової позиції, збір письмових доказів;

- складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод, і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

- супровідні заходи розгляду справи у суді ( т.1 а.с.111 зв.с.)

Зазначений документ залишився поза увагою суду першої інстанції та оцінку йому суд не надавав.

ОСОБА_1 у заяві від 27.10.2023 висловив свою позицію щодо вимог відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн. виключно посиланням на звільнення його як споживача від сплати будь-яких судових витрат з урахуванням висновку ВП ВС у постанові від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц (т. 1 а.с. 116), не зазначивши, відповідно до процесуального закону, будь-яких інших обставин, підстав для зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, у наведеній позивачем постанові Великої Палати Верховного Суду відсутні висновки про звільнення споживача від сплати будь-яких судових витрат , а наведено обґрунтування про звільнення від сплати судового збору. Касаційний суд зазначив, що за основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Таким чином, позиція позивача про звільнення його від усіх судових витрат до яких зокрема відносяться витрати на професійну правничу допомогу, не охоплюється наведеними законами. Іншого позивачем не зазначено.

У відзиві на апеляційну скаргу страхової компанії Мамренко М.А. посилається на необґрунтованість вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з підстав того, що представник страхової компанії не приймав участі у судових засіданнях та йому не зрозуміло за що стягувати з потерпілої сторони 8000 грн.; відсутністю у позивача доходів з підтверджуючими доказами про це, застосування аналогії закону відносно зменшення сплати судового збору внаслідок майнового стану, посиланням на постанову ВП ВС у постанові від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц та проханням не стягувати у зв`язку з наведеним витрати на правову допомогу.

Матеріали справи свідчать, що представник відповідача не здійснював супровідні заходи розгляду справи у суді, про які зазначено в акті приймання наданих послуг, участь у судових засіданнях не приймав, просив « розглядати справу за відсутності ПРАТ СК ВУСО та його представника на підставі наявних заяв по суті» (т. 1 а.с. 92), а отже наведена позиція акту не відповідає визначеному у додатку фіксованому гонорару в сумі 8000 грн за надання правничої допомоги, представлення інтересів Клієнта в Херсонському міському судді Херсонської області у справі № 766/21483/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО».

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до вимог частини 2-6 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 4 - 5 ст. 141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність, 2) необхідність, 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Суд першої інстанції не в повній мірі здійснив аналіз обставин справи щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом.

ОСОБА_1 у суді першої інстанції, у заяві від 27.10.2023, не заявляв про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, не доводив її не співмірність, пославшись на звільнення його від оплати такого виду судових витрат, як витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, вищенаведені обставини справи та норми процесуального закону надають підстави для розподілу витрат на оплату правничої допомоги з урахуванням не здійснення представником відповідача виду послуги зазначеній в акті приймання наданих послуг (т. 1 а.с. 111 зв.с.) та п. 1 додатку №1 від 24.12.2021 до договору від 12.06.2020 (т. 1 а.с. 111), доведеного фінансового стану позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги страхової компанії щодо відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу ґрунтуються на вищенаведених обставинах справи та нормах процесуального закону, а отже, з урахуванням відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції колегія суддів виходить з такого.

Відповідач зробив заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, надавши додаток № 2 від 01 березня 2024 року до договору від 12.06.2020, в якому зазначений розмір фіксованого гонорару в сумі 4000 грн. за надання правничої допомоги, представлення інтересів клієнта в Херсонському апеляційному суді за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ВУСО» (т. 2 а.с. 5) , акт приймання наданих послуг від 20 березня 2024 року між виконавцем Шиліним В.А. та замовником ПрАТ «СК «ВУСО» з переліком наданих послуг (т. 2 а.с. 6).

ОСОБА_1 подав заперечення проти заяви, просив не стягувати з нього судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції з посиланням та наданням доказів свого незадовільного майнового стану, наведеною ним постановою ВП ВС від 21.03.2018 у справі №761/24881/16-ц.

Враховуючи вищенаведені норми матеріального та процесуального закону, не здійснення представником відповідача супровідного заходу справи у суді, як це зазначено в акті від 20.03.2024, не здійснення такого виду допомоги, зазначеного в акті, при апеляційному перегляді справи, як збір письмових доказів, підтверджений майновий стан позивача, колегія суддів вважає розумним та достатнім стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу при апеляційному перегляді справи в сумі 1000 грн.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до частин 1, 2 п. 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскарженій ним частині, без змін.

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката скасуванню з ухваленням в цій частині нового про часткове задоволення заяви, стягнення з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.367,374,376,382ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2024 року в оскарженій частині відмови у задоволенні вимог про стягнення страхової суми та витрат на правову допомогу - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» -задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2024 року в оскарженій частині відмови у задоволенні заяви представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката -скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Заяву представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» витрати на професійну правничу допомогу при апеляційному перегляді справи в сумі 1000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 2 п. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова