Справа № 697/175/24
Провадження № 2/697/299/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

21 березня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Колісник Л.О.

за участю секретаря, обов`язки якого

виконує помічник судді Мусієнко К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Канів Черкаської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом адвоката Гончарука Андрія Володимировича та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Канівської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гончарук А.В. звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Канівської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивують тим, що позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач був зареєстрований у цьому будинку з 2010 року, але починаючи з 2012 року не проживає у ньому. Місце перебування та проживання відповідача невідоме, але фактична наявність відповідача у складі сім`ї позивача створює певні перешкоди, а саме: позивач несе додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, має труднощі при отриманні соціальних послуг. Вважають, що оскільки відповідач протягом останніх двох років не проживає за місцем реєстрації, тому є таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти прийняття заочного рішення (а.с.25,35).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, відзив на позов до суду не направив, тому суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечував позивач.

Представник третьої особи - Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Канівської міської ради у судове засідання не з`явився, скеровано до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_3 ОСОБА_4 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/1319/14-ц від 01.07.2014 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №304822791 від 13.07.2022 (а.с., 36-38).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.08.2018, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 18.08.2018 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 (а.с.39).

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до будинкової книги, для прописки громадян, що проживають в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що у даному будинку зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-12).

Відповідно до довідки №63 від 23.11.2023 голови квартального комітету №8, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2015 року (а.с.13).

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено «Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.».

Ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є власником спірного житлового будинку. Відповідач не є власником або наймачем даного житлового будинку, натомість, зареєстрований у ньому, але фактично там не проживає з 2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача та спільним побутом із позивачами не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власників цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16.01.2019 у справі №243/7004/17-ц, у постанові від 14.08.2019 справа № 702/101/18.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, місце проживання якого зареєстроване у спірному будинку, не відноситься до членів сім`ї власника даного житлового будинку, не має чинних угод на право проживання у будинку, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений ним за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 259, 263-265, 280- 282, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Гончарука Андрія Володимировича та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Канівської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Головуючий Л . О . Колісник