Справа № 161/8878/23
Провадження № 2/161/935/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 лютого 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Шарунович К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу №161/8878/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків,

В С Т А Н О В И В:

30.05.2023 позивач звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (по 1/3 частки кожному). Загальна площа квартири 68,8 кв.м. Позивачка вказує, що сторони не можуть в добровільному порядку досягнути згоди щодо порядку користування спірним майном, зокрема щодо сплати комунальних рахунків. Крім того, на даний час між сторонами склалися неприязні відносини. У зв`язку з викладеним просить суд встановити порядок користування квартирою та розділити особові рахунки зі сплати ЖКП. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідачів судові витрати по справі, а саме судовий збір (2 147,20 грн.) та витрати на правничу допомогу (9 000,00 грн.).

Ухвалою суду від 26 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, водночас, її представник у заяві позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити; не заперечував щодо винесення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відзиву не подали.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної частково власності сторонам (по 1/3 частки кожному), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 9-10).

Так, загальна площа квартири 68,8 кв.м., житлова площа 40,9 кв.м. (а.с. 9).

Як вбачається з технічного паспорта квартира складається з трьох ізольованих кімнат: 1-а кімната 17,6 кв.м., 2-а кімната 12,5 кв.м., 3-я кімната 10,8 кв.м., коридору 11,4 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., кухні 8,3 кв.м., лоджії 4,1 кв.м., вбудованої шафи 1,5 кв.м.; квартира обладнана балконом (терасою) 1,04 0,8; 1,1 кв.м. (а.с. 22-23).

Позивачка вказує, що сторони не можуть в добровільному порядку досягнути згоди щодо порядку користування спірним майном, зокрема щодо сплати комунальних рахунків. Крім того, на даний час між сторонами склалися неприязні відносини. Надаю правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 355 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною першою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно із частиною першої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При встановленні порядку користування квартирою кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина квартири з урахуванням його частки в праві спільної власності на квартиру.

Встановлення співвласникам порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної сумісної власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідачами не було запропоновано іншого варіанту користування спільною квартирою.

А тому, з врахуванням викладеного, суд вважає за можливе встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме - виділити ОСОБА_1 у користування кімнату (приміщення №3) площею 17,6 кв.м. та балкон (приміщення №11), що прилягає до неї, площею 1,1 кв.м., виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користування кімнату (приміщення №4) площею 12,5 кв.м. та балкон (приміщення №10), що прилягає до неї, площею 0,8 кв.м. та кімнату (приміщення №5) площею 10,8 кв.м. (а.с. 23 на звороті).

Залишити у спільному користуванні сторін коридор площею 11,4 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., вбиральню 1,2 кв.м., кухню 8,3 кв.м., вбудовану шафу 1,5 кв.м. та балкон (лоджію) 1,0 кв.м.

Встановлення вищезазначеного порядку користування квартирою не порушуватиме ані житлові права їх співвласників, ані майнові права та найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників.

Судом встановлено, що сторони, як співвласники спірної квартири, яка належить їм на праві спільної часткової власності, без виділа часток в натурі, не можуть в добровільному порядку домовитись про порядок участі кожного з них в утриманні квартири та сплати житлово-комунальних послуг, а тому, відповідно до п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572 з відповідними змінами), позивач не позбавлений можливості звернутися до конкретних виконавців (суб`єктів господарювання), які надають житлово-комунальні послуги з приводу укладення з ним окремого договору на надання житлово-комунальних послуг, якщо укладення такого договору є можливим відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють надання конкретних-житлових послуг.

Так як оплата житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі договору про надання таких послуг, то відкриття окремих особових рахунків для оплати житлово-комунальних послуг здійснюється відповідною організацією після укладення з кожним із співвласників окремого договору.

Таким чином, оскільки цивільним законодавством України не встановлено прямої норми, яка б регулювала правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири, то вирішити питання про поділ особових рахунків, як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, суд може лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я. При цьому, у власності особи, яка виявила бажання про поділ рахунку та визначення площі приміщень, що перебуватимуть у спільному користуванні, повинна бути як мінімум одна ізольована кімната, квадратна площа кімнати має відповідати частці власника.

Оскільки судом визначена площа приміщень, які перебувають у користування сторін спору, визначена їх частка у спільній сумісній власності, встановлено ухилення відповідачів від оплати за надані послуги, то суд вважає, що вимоги позивачки підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат.

На підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України із відповідачів на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, а саме судовий збір.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин третьої п`ятої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2019 року у справі №308/15007/15-ц вказав, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучає до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги від 21.05.2023 з додатком, ордеру на надання правничої (правової) допомоги, довідки від 29.05.2023, розрахунку вартості наданих правничих послуг, квитанції №137495990 від 22.05.2023 на суму 6 300,00 грн. (а.с. 24-35).

Водночас, на думку суду, виокремлення адвокатом «вивчення документів у справі..», «вивчення законодавства та практики..» як самостійних видів адвокатських послуг є необґрунтованими та охоплюється діями адвоката із «написанням позовної заяви», а тому визначення оплати за цю послугу є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги.

Варто зауважити, що ні у договорі з додатком, ні у розрахунку не вказано вартість послуг.

Узгодження сторонами договору про надання правничої допомоги гонорару у фіксованому вигляді не звільняє сторону позивача від виконання вимог ч.3 ст.137 ЦПК України з надання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та обґрунтування суми заявлених витрат на предмет їх співмірності та реальної затрати часу адвоката.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2023 у справі №824/20/23 висловив правову позицію, що зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Верховний Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

А тому, з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, керуючись ч.5 ст.137 ЦПК України, суд зменшує розмір витрат на правничу допомогу до 5 000,00 грн. та стягує її з відповідачів на користь позивача. Такий розмір витрат, на думку суду, буде відповідати критеріям, передбаченим ч.4 ст.137 ЦПК України. В решті заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

- виділити ОСОБА_1 у користування кімнату (приміщення №3) площею 17,6 кв.м. та балкон (приміщення №11), що прилягає до неї, площею 1,1 кв.м.,

- виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користування кімнату (приміщення №4) площею 12,5 кв.м. та балкон (приміщення №10), що прилягає до неї, площею 0,8 кв.м. та кімнату (приміщення №5) площею 10,8 кв.м.,

- коридор (приміщення №1) площею 11,4 кв.м., ванну кімнату (приміщення №8) 2,6 кв.м., вбиральню (приміщення №7) 1,2 кв.м., кухню (приміщення №6) 8,3 кв.м., вбудовану шафу (приміщення №2) 1,5 кв.м. та балкон (лоджію) (приміщення №9) 1,0 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін.

Розділити особові рахунки зі сплати житлово-комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_1 на два окремих особових рахунки: ОСОБА_1 (з врахуванням площі квартири 27,4 кв.м., в т.ч. 17,6 кв.м. житлової площі); ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (з врахуванням площі квартири 41,4 кв.м., в т.ч. 23,3 кв.м. житлової площі).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк