УХВАЛА

20 березня 2024 року

м. Київ

справа № 142/271/22

провадження № 61-10410св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Піщанської селищної ради Вінницької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Шейбут Денис Вікторович, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2021 року у складі судді Литвинової І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Вербової І. М., Нежури В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила відібрати у батька дитини - ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути дитину матері дитини - ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 28 серпня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, який за рішенням суду від 05 червня 2019 року розірвано. У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , та був зареєстрований за вказаною адресою.

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 24 червня 2020 року визначено участь батька у вихованні малолітнього сина. Відповідач безперешкодно зустрічався із сином і позивачка йому в цьому ніколи не перешкоджала. Наприкінці грудня 2020 року ОСОБА_2 без її дозволу та згоди самостійно забрав у неї сина та виїхав з ним до місця своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Із того часу ОСОБА_2 утримує сина у себе, не допускаючи до нього позивачку. За майже півтора роки позивачка лише один раз змогла побачитися та поспілкуватися з сином.

У березні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з нею, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року задоволено, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом із ОСОБА_1 . Вказане рішення постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року залишено без змін.

16 грудня 2021 року ОСОБА_1 приїхала до с. Дмитрашівки для того, щоб забрати сина додому, проте ОСОБА_2 їй у цьому перешкодив, спричинивши тілесні ушкодження.

ОСОБА_2 відмовляється виконувати вказане рішення суду та продовжує утримувати сина у себе, не бажаючи віддати його позивачці, з якою визначено місце проживання дитини.

14 червня 2022 року за невиконання рішення суду внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на момент звернення до суду із позовом проводиться досудове розслідування.

Враховуючи викладене, позивачка змушена звернутися до суду із цим позовом про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 04 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року, позов задоволено. Відібрано у батька дитини - ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернуто дитину матері дитини - ОСОБА_1 за місцем її проживання. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині відібрання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька дитини - ОСОБА_2 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн за позовну вимогу про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Встановивши, що ОСОБА_2 без згоди матері, з якою проживав син, самовільно змінив місце проживання дитини, а судовим рішенням, яке набрало законної сили та є обов`язковим, визначено місце проживання дитини з матір`ю, про наявність якого батько дитини обізнаний, проте добровільно повернути дитину матері за місцем її постійного проживання відмовляється, суди дійшли висновку про наявність правових підстав для захисту прав позивачки та інтересів дитини в порядку, визначеному статтею 162 Сімейного кодексу України (далі - СК України), і такий спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_6 у липні 2023 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 04 травня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Касаційна скарга також містить клопотання про зупинення виконання рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 04 травня 2023 року.

Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 185/6994/15-ц, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України). Крім того, посилається на порушення норм процесуального права та наявність передбачених пунктами 1, 2 частини першої та пунктами 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

У касаційній скарзі заявник, окрім цього, вказує, що:

1) суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про опитування дитини та клопотання про витребування від органу опіки та піклування письмового висновку щодо відібрання дитини. Апеляційний суд у свою чергу повторне клопотання про опитування дитини залишив без розгляду протокольною ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 13 червня 2023 року, а клопотання про витребування доказів проігнорував;

2) під час реєстрації та здійснення автоматизованого розподілу зустрічного позову суд першої інстанції порушив порядок такого авторозподілу, що стало підставою для подання стороною відповідача заяви про відвід судді. Проте суддя, розглядаючи заяви про відвід, не лише не врахувала наявність беззаперечної підстави для відводу, а й розглянула обидві заяви про відвід з порушенням порядку, що визначений нормами цивільного процесуального законодавства України. Зокрема відповідно до звіту про передачу судової справи раніше визначеному складу суду від 25 серпня 2022 року зустрічний позов було зареєстровано в автоматизованій системі документообігу суду та присвоєно унікальний номер справи 142/346/22 та передано судді Гринишиній А. А. для розгляду з первісним позовом (справа № 142/271/22). Разом з тим присвоєння нового унікального номера зустрічному позову, який поданий у межах розгляду справи, в якій вже відкрито провадження, є недопустимим та не відповідає вимогам чинного законодавства, а відповідно, є самостійною підставою для відводу судді. Окрім цього, оскільки заява про відвід була подана 05 жовтня 2022 року (суддя перебувала в нарадчій кімнаті), то днем отримання суддею вказаної заяви про відвід є 06 жовтня 2022 року, після виходу судді з нарадчої кімнати та проголошення судового рішення. Відповідно до змісту ухвали суду першої інстанції від 06 жовтня 2022 року судове засідання призначено на 07 листопада 2022 року, що свідчить про те, що заява про відвід подана за три робочі дні до наступної дати судового засідання. Проте, вийшовши із нарадчої кімнати, суддя не мала процесуального права розглянути заяву про відвід в день виходу з нарадчої кімнати, коли вже була визначення дата судового засідання, а повинна була, вважаючи підстави для відводу необґрунтованими, передати розгляд справи про відвід іншому судді.Суддя Гринишина А. А. на момент подання заяви про відвід вже перебувала в нарадчій кімнаті, тому була позбавлена процесуальної можливості розглядати заяву про відвід, чим порушила порядок розгляду такої заяви про відвід. Відповідно, твердження судді щодо того, що заява про відвід подана до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, є помилковим;

3) повторна заява про відвід подана 23 листопада 2022 року шляхом направлення на електронну адресу суду, що підтверджується скріншотом листа, тобто за три робочі дні до дати судового засідання, призначеного на 28 листопада 2022 року. Дії суду щодо нереєстрації поштової кореспонденції в день її надходження, є порушенням вимог чинного законодавства, Інструкції з діловодства в судах та спрямовані на порушення процесуальних права відповідача на справедливий суд;

4) ухвалюючи рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції підійшов до вирішення спору формально та від початку першого судового засідання була очевидна прихильність суду до сторони позивачки, яка проявлялась у відмовах щодо задоволення клопотань сторони відповідача, які могли б реально розкрити всю суть спору та забезпечити відповідачу право на захист та спростування заявлених позовних вимог;

5) повернення дитини за місцем проживання матері суперечитиме інтересам дитини. Вчинивши такі дії, суди дозволили позивачці вирвати дитину зі звичного для неї середовища, завдавши їй емоційний стрес;

6) позивачка вже тривалий час проживає з іншим чоловіком, якого малолітній ОСОБА_5 жодного разу не бачив, з ним не спілкувався та взагалі невідомо, якою буде реакція чужого чоловіка на чужу для нього дитину;

7) заявник не змінював місця проживання дитини всупереч рішенню суду, не викрадав дитину, не утримує дитину проти її волі, тому відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин статті 162 СК України;

8) небезпека для життя та здоров`я дитини у м. Києві, де проживає мати, значно вища ніж на Вінниччині, де проживає батько;

9) матері дитини не чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, яка сама не вважає доцільним налагоджувати контакт із дитиною.

У жовтні 2023 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , в якій позивачка, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони є законними.

Відзиви на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 від третіх осіб станом на час розгляду справи Верховним Судом не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Погрібний С. О., Ступак О. В.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху для сплати судового збору у встановленому Законом України «Про судовий збір» розмірі.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2023 року (після усунення недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне оскарження у справі (з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389), витребувано матеріали справи № 142/271/22 із Піщанського районного суду Вінницької області, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 04 травня 2023 року та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

У жовтні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 142/271/22.

На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2023 року № 1727/0/226-23 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 21 грудня 2023 року справу передано судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року справу № 183/1464/22 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про відібрання дитини передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на підставі частини другої статті 403 ЦПК України.

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що є підстави для відступу від висновку щодо застосування частини першої статті 162 СК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 682/2778/17 (провадження № 61-37919св18).

Так, Касаційний цивільний суд у складі різних судових колегій неодноразово робив висновок, що невиконання одним з батьків судового рішення щодо визначення місця проживання дитини з іншим з батьків, яке набрало законної сили, відсутність законодавчого врегулювання примусового виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини, є підставою для захисту прав позивача у порядку, визначеному статтею 162 СК України.

Зокрема, подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 742/1593/19 (провадження № 61-1317св20), 26 лютого 2020 року у справі № 650/1631/19 (провадження № 61-1480св20), 30 березня 2021 року у справі № 753/24507/18 (провадження № 61-21783св19), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 350/1258/17 (провадження № 61-15487св18), 01 серпня 2018 року у справі № 592/9104/17-ц (провадження № 61-15619св18), 26 травня 2021 року у справі № 241/638/20 (провадження № 61-2006св21), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2022 року у справі № 475/431/21 (провадження № 61-2794св22).

Водночас Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 682/2778/17 (провадження № 61-37919св18) зробив протилежний висновок та зазначив, що «фактично підставами пред`явленого позову позивач визначила факт невиконання ухваленого рішення суду про визначення місця проживання дитини, що набрало законної сили та підлягало примусовому виконанню. А отже, Верховний Суд визнає безпідставними висновки судів про застосування положень частини першої статті 162 СК України як підстави для відібрання дитини від батька». Верховний Суд переконався у відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, що спрямовані виключно на забезпечення виконання рішення суду, ухваленого у іншій справі.

З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_9 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року передана на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Оскаржувані судові рішення у справі № 142/271/22, що розглядається, та оскаржувані судові рішення у справі № 183/1464/22, які передані на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, постановлені у подібних правовідносинах.

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2023 року прийнято до розгляду справу № 183/1464/22 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про відібрання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року; призначено справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Виходячи з викладеного, Верховний Суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 183/1464/22.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 142/271/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Піщанської селищної ради, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 04 травня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 183/1464/22.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець