П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року м. Київ

Справа 757/6503/23-ц

Провадження№22-ц/824/6498/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 20 березня 2024 року

Повний текст постанови складено 22 березня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О.І.

секретаря Мандрики О.П.

учасники справи:

заявник- ОСОБА_1

стягувач - Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Соколова О.М. від 13 грудня 2023 року, у справі за заявою боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі № 2-96/10 від 14 січня 2011 року, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі № 2-96/10 від 14.01.2011 року за позовом відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22.07.2010 року у справі № 2-96/10 позов ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. На підставі виконавчого листа від 14.01.2011 року, виданого відповідно до вказаного рішення 03.02.2011 року постановою державного виконавця ВПВР ДДВС відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Кисла від 14.01.2011 року № 2-96/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості. 07.12.2022 року Господарський суд постановив ухвалу якою завершив процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_1 , звільнено фізичну особу ОСОБА_1 від боргів. На підставі викладеного, просив визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2023 року заяву боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі № 2-96/10 від 14.01.2011 року, задоволено.

Визнано виконавчий лист виданий Печерським районним судом м. Києва у справі № 2-96/10 від 14.01.2011 року таким, що не підлягає виконанню.

Зобов`язано державного виконавця закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 від 14.01.2011 року та всі виконавчі дії за ним, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою в частині зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 від 14.01.2011 року та всі виконавчі дії за ним, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування, представником Міністертсва юстиції України подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суд першої інстанції в цій частині, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви в цій частині.

Зокрема зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу в частині зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 від 14.01.2011 року та всі виконавчі дії за ним, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування, суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23.09.2021 у справі № 761/19292/19, що при вирішенні питання щодо зобов`язання вчинити дії, слід виходити з того, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції.

У відзиві на апеляцій скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Ступак Т.О. посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Оскільки ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 від 14.01.2011 року та всі виконавчі дії за ним, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування, в інший частині ухвала суду першої інстанції не переглядається.

В судовому засіданні представник Ржоткевича адвокат Ступак Т.О. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що станом на сьогодні ОСОБА_1 офіційно визнано банкрутом та звільнено від боргів на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 року по справі № 910/2764/20, та дійшов висновку до висновку, що виконавчий документ по справі № 2-96/10 виданий Печерським районним судом міста Києва повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки основна вимога підлягає задоволенню, суд дійшов висновку про задоволення вимоги про зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 від 14.01.2011 року та всі виконавчі дії за ним, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Згідно із статтею 3 цього Кодексу Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Згідно із статтею 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною 1 статті 18 Закону зазначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1.6 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи» № 1395/5 від 24.04.2017 дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

При цьому, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, розглядаючи справи, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Про вищевказані висновки зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 761/19292/19.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що при вирішенні питання щодо зобов`язання вчинити дії, слід виходити з того, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Одночасно з цим, у пункті 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» та у пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із вимогами Закону України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначених висновків та роз`яснень не врахував, у зв`язку з чим прийшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 в частині зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 від 14.01.2011 року та всі виконавчі дії за ним, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення

у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року підлягає скасуванню в частині задоволення заяви про зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 від 14.01.2011 року та всі виконавчі дії за ним, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування з ухваленням у в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року в частині задоволення заяви про зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 від 14 січня 2011 року та всі виконавчі дії за ним, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування, скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в частині задоволенні заяви про зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 від 14 січня 2011 року та всі виконавчі дії за ним, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна