Справа № 277/319/24
Номер рядка звіту 59
РІШЕННЯ

іменем України

"25" березня 2024 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Заполовського В.В.

за участю секретаря с/з Лук`янчук Т.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Ємільчине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом в якому просять визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями по АДРЕСА_1 , як за добросовісними набувачами житла, згідно свідоцтва про право власності на житло.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказали, що рішенням виконавчого комітету Ємільчинської селищної ради народних депутатів від 23.02.1993 року було затверджено рішення профспілкового комітету працівників Інспекції Держстраху від 08.02.1993 року згідно якого виділили, куплений Інспекцією Держстраху житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , як головному бухгалтеру Інспекції Держстраху. Даний будинок складався з 4 кімнат загальною площею 95,2 кв/м. На той час її сім`я складалась з 4-х осіб.

01.03.1993 року ОСОБА_1 отримала ордер на право вселення в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно розпорядження відділу приватизації одноквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 був переданий їм у власність, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло за № НОМЕР_1 .

Отримавши вищевказане свідоцтво вони помилково вважали, що це є той документ, який підтверджує право власності на житловий будинок та не зареєстрували його в бюро технічної інвентаризації, як того вимагало чинне законодавство.

Щодо земельної ділянки для обслуговування даного житлового будинку, то право власності на неї зареєстровано в установленому законом порядку.

Отримавши роз`яснення фахівця, щодо порядку реєстрації права власності на нерухоме майно, ними було зібрано ряд документів, для надання їх державному реєстратору.

08.02.2023 року була подана заява до державного реєстратора прав на нерухоме майно Ємільчинської селищної ради Житомирської області, про вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_2 .

Однак державним реєстратором було відмовлено в проведенні реєстраційних дій з підстав наявних суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Мотивуючи свою відмову фахівчиня зазначила, що в процесі проведення реєстраційних дій державним реєстратором встановлено, що право власності на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Оскільки право власності на житловий будинок де вони проживають уже 30 років належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , подане свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 не дає змоги встановити перехід речових прав від попередніх вищевказаних власників до них.

Державна реєстрація набутого права власності Інспекцією держстраху з невідомих ним причин проведена не була.

Отже відсутність державної реєстрації права власності Ємільчинською Інспекцією державного страхування на житловий будинок по АДРЕСА_1 не дає їм можливості зареєструвати право власності на нього.

Вичерпавши всі можливості досудового вирішення питання, інакше як у судовому порядку, вони не мають змоги отримати право власності на належний їм житловий будинок.

В судове засідання позивачі не з`явились, до позовної заяви додали заяви про розгляд справи без їх участі, в яких вказали, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з?явилась, надала до суду заяву, в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позову, просила справу розглянути без її участі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні.

Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 19.07.1979 року і по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 30.12.1988 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 06.12.2001 року та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 15.12.2005 року, про що свідчать ксерокопії їх паспортів громадян України. (а.с. 8-22).

Згідно ксерокопії рішення Ємільчинської селищної ради народних депутатів від 23.02.1993 року «Про постановку громадян на квартирний облік, затвердження рішення профкому працівників Ємільчинського хлібозаводу від 28.09.1990 року та рішення профкомітету працівників Ємільчинської інспекції держстраху від 08.02.1993 року, а також затвердження рішення зборів житлово-будівельного кооперативу «Юність» від 10.02.1993 року» яким, зокрема затверджено рішення профкомітету працівників інспекції Держстраху від 08.02.1993 року та виділено головному бухгалтеру інспекції Держстраху ОСОБА_1 куплений інспекцією жилий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . (а.с. 23-25).

01.03.1993 року ОСОБА_1 видано ордер №31 на право заняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , склад сім`ї складав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с. 26).

Як вбачається із ксерокопії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 19.04.1993 року будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с.27).

Згідно довідки КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» №164 від 28.12.2022 року право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі «Народного суду Ємільчинського района» від 16.06.1983 року та ОСОБА_6 на підставі «Свідоцтва про право власності» від 02.11.1982 року. (а.с. 28).

Відповідно до ксерокопії рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №66383088 від 13.02.2023 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Ємільчинської селищної ради ОСОБА_9 відмовила у проведенні реєстраційних дій за заявою, оскільки право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , подане заявником свідоцтво про право власності на житло не дає змоги встановити перехід речових прав на нерухоме майно від його власників до заявників, а також не проведено державну реєстрацію набутого права власності згідно договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку, за яким право власності на житловий будинок від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набула Ємільчинська інспекція державного страхування. (а.с. 29).

Із ксерокопії договору купівлі-продажу від 16.06.1988 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продали Ємільчинській інспекції державного страхування жилий будинок з усіма надвірними будівлями в АДРЕСА_1 . (а.с. 30-31).

Аналізуючи письмові докази по справі, судом встановлено, що позивач відкрито та добросовісно володіє нерухомим майном, а саме житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1 .

Право власності на вказаний житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які 16.06.1988 року продали будинок Ємільчинській інспекції державного страхування, однак державна реєстрація набутого права не проводилась.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з її власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги до його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять років з часу спливу позовної давності.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

При вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне:

- право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року;

- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;

- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;

- відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності;

- у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із виникненням і припиненням права власності, слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Із матеріалів справи вбачається, що позивачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито, безперервно та добросовістно ним володіють.

Вказаний будинок було придбано Ємільчинською інспекцією державного страхування 16.06.1988 року на підставі договору купівлі продажу та після набуття права на вказаний житловий будинок не проведено реєстрацію права власності та передано у приватну власність позивачам.

Зважаючи на доведеність факту добросовісності, відкритості та безперервності володіння позивачами протягом більш ніж 15 років нерухомим майном, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги про визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права власності на це майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 75, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.344 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями по АДРЕСА_1 , який складається із: жилого будинку А, прибудови а, прибудови а1, ґанку №1, сараю Б, вбиральні В1, сараю Г1, гаража Д1, альтанки Е1, колодязя №2, огорожі №1, як за добросовісними набувачами житла, згідно свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_1 , виданого на підставі розпорядження відділу приватизації районної державної адміністрації Ємільчинського району від 19 квітня 1993 року №111.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. В. Заполовський