КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 358/897/23 Головуючий у суді І інстанції Лебединець Г.С.
Провадження № 22-ц/824/1242/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Хомичем Іваном Олександровичем,на рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Богуславської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 пред`явив в суді вказаний вище позов, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_2 , у зв`язку із чим відкрилася спадщина на його спадкове майно.

За життя спадкодавець не складав заповіт, тому спадкоємцем першої черги за законом є позивач, який на момент смерті батька був зареєстрований та проживав за адресою: Ізраїль, м. Петах-Тиква, а батько був зареєстрований та проживав один за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Богуслав. Інших осіб за вказаною адресою не було.

До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся 27 жовтня 2022 року, однак йому було відмовлено у відкритті спадкової справи у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Позивач вважав, що причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними, оскільки про смерть батька він дізнався не одразу, на час смерті батька перебував на лікуванні у зв`язку із встановленою йому інвалідністю. Він не мав змоги звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ні безпосередньо, ні через засоби поштового зв`язку, адже останній спосіб також вимагає зустрічі з нотаріусом задля засвідчення підпису заявника. Після проходження курсу лікування він мав намір приїхати до України для оформлення спадкових прав, однак у зв`язку з початком пандемії, викликаної спалахом коронавірусної хвороби (COVID-19), не зміг прибути до України.

З наведених підстав позивач просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Хомича І.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовної заяви, а саме, що встановлення карантинних обмежень із березня 2020 року та хвороба позивача, якому була встановлена інвалідність, є поважними і достатніми підставами для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу від Богуславської міської ради до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Скрибка І.Ю. підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її вимоги. Пояснив суду, що позивач не знав про смерть батька до вересня 2019 року, не знав його місця проживання, проживає в іншій країні. Ці та інші причини зумовили пропуск ним шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що згідно копії повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12 листопада 2021 року, виданого Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Богуславі Київській області.

Позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 12 листопада 2021 року.

05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 довіреністю, яка посвідчена в державі Ізраїль, уповноважив перелічених в ній представників здійснювати представництво його інтересів в Україні з питань оформлення спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті батька.

14 липня 2022 року заявою, яка посвідчена в державі Ізраїль, позивач повідомив органи нотаріату про прийняття спадщини після смерті батька.

27 жовтня 2022 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Соломатіна О.П. відмовила ОСОБА_1 у відкритті спадкової справи після смерті ОСОБА_2 у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини.

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру від 12 листопада 2021 року, наданого приватним нотаріусом Савенко І.В., спадкові справи після смерті ОСОБА_2 не заводились, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Згідно довідки про інвалідність від 27 вересня 2021 року, яка видана Інститутом соціального страхування держави Ізраїль, ОСОБА_3 визначений відсоток медичної інвалідності: з 23 серпня 1998 року до 31 травня 2000 року - 46 %; з 01 червня 2000 року і назавжди - 100 %.

За інформацією приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Соломатіної О.П. від 18 серпня 2023 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не посвідчувались.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк на подання заяви про прийняття спадщини закінчився 16 грудня 2019 року, тобто ще до встановлення карантинних обмежень, на які, як на причину пропуску строку для прийняття спадщини, посилався позивач.

Також позивач зазначав, що йому не одразу стало відомо про смерть батька, а представник позивача в судовому засіданні пояснив, що останній дізнався про смерть батька та уповноважив відповідною довіреністю своїх представників на оформлення спадкових прав після смерті батька в державі Ізраїль - 05 жовтня 2021 року, тобто вже після скасування карантинних обмежень.

Таким чином, вказана причина не може бути визнана поважною (об`єктивною та непереборною) причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Довідка про інвалідність від 27 вересня 2021 року, яка видана Інститутом соціального страхування держави Ізраїль, не підтверджує доводи позивача, що він перебував на тривалому стаціонарному лікуванні з часу коли дізнався про смерть батька до дати звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса або до суду з відповідним позовом.

Вказаною довідкою позивачу з 01 червня 2000 року встановлено 100 % медичну інвалідність, тоді як його батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доказів того, що позивач знаходився на постійному лікуванні з дати встановлення 100 % медичної інвалідності до звернення із заявою про прийняття спадщини або до суду з позовом, суду не надано.

Так, на час звернення із заявою про прийняття спадщини 14 липня 2022 року стан здоров`я позивача не змінився, на лікуванні він не перебував, а тому відсутні підстави для висновку, що хвороба позивача була об`єктивною та непереборною перешкодою, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За правилом статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 і підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року в справі № 318/1037/15, від 21 жовтня 2019 року в справі № 662/1724/18, від 24 січня 2020 року в справі № 192/1663/17.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи.

У постановах від 11 липня 2018 року в справі № 381/4482/16-ц та від 11 листопада 2020 року в справі № 750/262/20 Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У постанові від 20 жовтня 2021 року в справі № 405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно шестимісячний строк на прийняття спадщини після його смерті сплив 16 грудня 2019 року, а тому позивач мав довести суду, що протягом всього вказаного строку чи його істотної частини існували причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення ним дій щодо прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд встановив, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що він пропустив строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з поважних причин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, посилалася зокрема на те, що:

- він є особою з інвалідністю;

- місце проживання позивача і спадкодавця (місце знаходження спадкового майна) в різних країнах;

- карантинні заходи встановлені Україною та Ізраїлем у зв`язку з коронавірусом SARS-COV-2 (COVID-19).

На підтвердження своїх вимог позивач надав довідку про інвалідність на ім`я ОСОБА_4 , відповідно до якої інвалідність 100 відсотків настала із 01 червня 2000 року.

Суд першої інстанції, урахувавши вказані документи, дійшов обґрунтованого висновку, що надана позивачем довідка про інвалідність підтверджує лише наявність у позивача непрацездатності (інвалідності).

З наданих доказів не встановлено підтверджень того, що позивач протягом визначеного законом строку на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті батька мав хвороби та стан здоров`я, які б не могли йому дозволити прибути до нотаріальної контори в Ізраїлі для посвідчення підпису на заяві про прийняття спадщини, а також надіслати цю заяву до нотаріальної контори в Україні.

Крім того, суд вірно врахував те, що у справі відсутні будь-які дані про подальший перебіг захворювання, його загострення протягом строку для прийняття спадщини.

У зв`язку з чим посилання позивача на наявність інвалідності, самі по собі, без встановлення лікарями обмежень в русі протягом тривалого часу, не можуть бути визнані судом такими обставинами, що свідчать про наявність поважних причин не звернення до нотаріуса.

Також не є поважною причиною пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини наявність карантинних обмежень та віддаленість місця проживання позивача.

Підпунктом 2.1 пункту 2 та підпунктом 3.5 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (тут і далі в редакції на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ), передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом, зокрема на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини. У випадку, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Із урахуванням наведеного, доводи позивача про те, що у зв`язку із віддаленістю місця проживання та необхідністю дотримання карантинних обмежень йому було створено непереборні перешкоди своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька, є неспроможними.

Зважаючи на положення Порядку вчинення нотаріальних дій, позивач не був позбавлений можливості протягом шестимісячного строку після смерті батька подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, у тому числі шляхом її направлення засобами поштового зв`язку, з подальшим дооформленням належним чином (із засвідченням справжності підпису) або особистим прибуттям до нотаріуса.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2023 року в справі № 345/4153/22 (провадження № 61-9356св23).

При цьому слід звернути увагу, відповідно до частини шостої статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (із змінами) «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України.

Згідно зі статтею 38 цього ж Закону, на консульські установи України серед іншого також покладений обов`язок видавати свідоцтва про право на спадщину.

Доказів неможливості з'явитися до консульської установи або до дипломатичного представництва України за кордоном позивач не надав.

З огляду на це, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що проживання спадкоємця за межами України є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Отже, суд першої інстанції, враховуючи вищевказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не надав безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню такої заяви у встановлений законом строк, що в силу статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Аргументи апеляційної скарги переважно аналогічні доводам позовної заяви, яким надано оцінку судом першої інстанції.

Судом належним чином оцінені наявні у матеріалах справи докази, згідно з правилами, передбаченими статтею 89 ЦПК України, що спростовує відповідні посилання апеляційної скарги.

Таким чином, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

ЄСПЛ вказував, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, оскільки надана оцінка всім важливим аргументам позивача.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Хомичем Іваном Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 березня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній