Справа № 509/5549/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Степанової Н.С.

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 509/5549/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частини житлового будинку разом з господарчими будівлями та спорудами дійсним.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 покликається на те, що згідно договору позики від 29.09.2013 року у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 виникли боргові зобов`язання, які були вирішені шляхом укладення між ними мирової угоди, згідно якої ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 , у зв`язку з неможливістю пога-шення ним боргу, прийняти у власність належну йому на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 01.08.2012 року 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., яка була затверджена ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.04.2018 року.

20.11.2019 року у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань, передбачених мировою угодою ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського відділу державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду від 03.04.2018 року, який відкрив виконавче провадження щодо примусового виконання мирової угоди.

07.10.2021 року, з ціллю завершення виконавчого провадження, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір купівлі-продажу зазначеної частки домоволодіння, згідно якого між ними була досягнута домовленість заключити в строк до 01.01.2022 року нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, який до теперішнього часу не укладений у зв`язку з ухиленням ОСОБА_2 від укладання угоди.

Ухвалою судді від 28.09.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 17.01.2024 року підготовче провадження по справі закрито, призначено судовий розгляд.

Позивач у судове засідання з`явився, в поданій заяві до суду просить суд задовольнити його позовні вимоги, та розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, явку уповноважених представників не забезпечив та подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, відповідач ОСОБА_2 у своїй заяві від 06 березня 2024 року визнав позовні вимоги повністю та не заперечує проти задоволення позову, таку ж заяву отримано судом і 28.03.2024 року.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно всі матеріали справи, з урахуванням письмових заяв відповідача про визнання позову, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 попереднього договору купівлі-продажу частини житлового будинку разом з господарчими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 було викликане наявністю у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , боргу, який виник з 29.09.2013 року коли між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 безвідсотково в борг грошову суму у розмірі 94 000 (дев`яносто чотири тисячі) гривень., еквівалент 11 750 (одинадцять тисяч сімсот п`ятдесят) доларів США, повернення якої передбачалося з боку ОСОБА_2 у строк до 09.01.2015 року.

11.01.2018 року, у зв`язку з неповерненням ОСОБА_2 боргу ОСОБА_1 змушений був звернутись до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення з нього отриманих грошей відповідно до договору позики від 29.09.2013 року.

07.02.2018 року, під час проведення підготовчого судового засідання ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 укласти мирову угоду, згідно якої він запропонував, у зв`язку з неможливістю погашення боргу, передати йому у власність 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності № 1989 від 01.08.2012 року та у триденний строк, з дня затвердження мирової угоди судом, запропонував укласти нотаріально посвідчений договір купівлі- продажу зазначеної 1/2 частини домоволодіння.

03.04.2018 року Овідіопольським районним судом Одеської області зазначена мирова угода була затверджена ухвалою суду, проте ОСОБА_2 знову став уникати виконання своїх обов`язків, передбачених мировою угодою від 07.02.2018 року.

20.11.2019 року у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань, передбачених мировою угодою та затверджених ухвалою суду від 03.04.2018 року, ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського відділу державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду від 03.04.2018 року, який відкрив виконавче провадження № 60654589, яке до теперішнього часу не завершено.

07.10.2021 року, під час виконавчого провадження між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість, заключити в строк до 01.01.2022 року нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частини житлового будинку разом з господарчими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 .

Згідно ст.5 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.10.2021 року, Сторони погодилися, що за придбання ОСОБА_1 зазначеної частини житлового будинку ним проведений повний розрахунок за договором позики від 29.09.2013 року згідно якого ОСОБА_2 отримав від нього 94 000 (дев`яносто чотири тисячі) гривень., еквівалент 11 750 (одинадцять тисяч сімсот п`ятдесят) доларів США, повернення яких передбачалося з боку ОСОБА_2 у строк до 09.01.2015 року.

Згідно ст. 10. попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.10.2021 року, ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 правовстановчі документи на зазначену частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, а саме: свідоцтво про право власності від 01.08.2012 року, витяг про реєстрацію права власності , технічний паспорт на частину житлового будинку, домову книгу на житловий будинок, договір про користування електричною енергією, експертну оцінку частини домоволодіння, яке підлягало відчуженню.

Згідно ст.7 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.10.2021 року Сторони домовилися здійснити оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна до «01» січня 2022 року ( або раніше за узгодженням сторін) у нотаріальній конторі за адресою: АДРЕСА_2 до якої він також не з`явився для укладання договору купівлі-продажу.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , була досягнута домовленість по всім умовам, укладеного між ними попереднього договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 07.10.2021 року та відбулася передача майна, проте у зв`язку з ухиленням ОСОБА_2 від укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 не має можливості вступити в права власника зазначеної частини житлового будинку з господарчими спорудами та будівлями, не може нею юридично володіти та розпоряджатися, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з зазначеним позовом.

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ст.635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, істотними умовами договору купівлі-продажу законодавством визначено предмет договору, об`єкт продажу та ціна продажу.

За ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, які визначено законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивач та відповідач, як сторони попереднього договору купівлі-продажу частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 07.10.2021 року визначили зазначеним договором істотні умови щодо предмету договору, об`єкту продажу, ціни продажу та взаємних прав та обов`язків сторін, таким чином, сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу.

Таким чином, істотними умовами укладення договору купівлі-продажу є його предмет та ціна, а допустимими доказами домовленості сторін щодо цих істотних умов є письмові докази.

Такими доказами слід вважати договір позики від 29.09.2013 року та розписка до договору про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 94000 ( девяносто чотири тисячі) гривень, ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.04.2018 року, попередній договір купівлі-продажу від 07.10.2021 року, правовстановчі документи на 1/2 частину спірного домоволодіння, які підтверджують відсутність різного розуміння Сторонами умов Договору, що перешкоджало б його виконанню.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно ст.631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

В пункті 13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про витання право чинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 роз`яснено, що у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин.

Суб`єктом судового захисту при визнанні дійсним договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, є не речове право власності позивача, а його інтерес до належного оформлення відповідного зобов`язального договору.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 28.01.2013 року за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» наголошує, що судам слід звернути увагу на те, що з 01 січня 2013 року набирає чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова «та державної реєстрації».

З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, із зазначеної дати скасовується обов`язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відтак суд вважає за можливим застосування до врегулювання відносин сторін ст.220 ЦК України, оскільки з 01.01.2013 р. момент вчинення спірного правочину, відповідно до статей 210 та 640 ЦК, не пов`язується з його державною реєстрацією.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При таких обставинах, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали попередній договір купівлі - продажу 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., без нотаріального посвідчення, домовилися щодо усіх істотних умов договору, дійсність даного договору вони не заперечують, відбулося виконання договору сторонами, тому слід визнати дійсним договір купівлі - продажу від 07.10. 2021 року.

У судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_2 ухиляються від нотаріального посвідчення договору та повернути отримані від ОСОБА_1 грошові кошти за 1/2 частину домоволодіння він не має можливості.

Такі дії ОСОБА_2 унеможливлюють державну реєстрацію вчиненого правочину, реєстрацію нерухомого майна в державній реєстраційній службі Міністерства юстиції України, що не дає ОСОБА_1 права реалізувати повноваження власника придбаного об`єкту.

Ухиляння ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення попереднього договору купівлі-продажу частини домоволодіння порушує суб`єктивне право ОСОБА_1 , не дає йому можливості скористатися предметом договору відповідно намірів тих приписів законодавства, перешкоджає ідентифікації позивача, як власника нерухомого майна у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже письмовий договір купівлі-продажу та рішення суду про визнання такого договору дійсним є достатньою підставою для державної реєстрації права власності на відповідне нерухоме майно за позивачем.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже письмовий договір купівлі-продажу та рішення суду про визнання такого договору дійсним є достатньою підставою для державної реєстрації права власності на відповідне нерухоме майно за позивачем.

Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частина 3 ст. 640 ЦК України визначає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним.

Відповідно до ч.. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

У пункті 5 Постанови Пленуму Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що «право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК)

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та те, що іншим шляхом право позивача на придбане майно захистити неможливо, суд, приймаючи до уваги зазначене, приходить до висновку, що є всі необхідні та достатні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4,10,1157-61,88,206,212-218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 11, 220, 316, 319, 328, 334, 626,627,635,640 ЦК України, п.5 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений у простій письмовій формі між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо придбання частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 не посвідчений нотаріально, - визнати дійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Є.М. Панасенко