Справа № 489/2541/23
Номер провадження 2/489/128/24
Ухвала

22 березня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судових засідань Тищенко Д.О.,

за участі:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Когіна Андрія Валерійовича про передачу за підсудністю цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення забезпечувального платежу та штрафу за попереднім договором купівлі-продажу,

встановив:

В травні 2023 року позивач ОСОБА_3 через свого представника адвоката Сидоренко Т.В. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення забезпечувального платежу та штрафу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.04.2023 між нею (від її імені діяв ОСОБА_4 ) та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу 625/1000 нежитлових будівель за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний попередній договір було посвідчено ПН КМНО ОСОБА_5 . Згідно умов попереднього договору представник позивача передав відповідачу грошову суму в розмірі 5 156 172,60 грн., що еквівалентно 141 000,00 доларів США. Сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити основний договір купівлі-продажу нежитлових будівель не пізніше 05.05.2023 за ціною в гривнях, що буде еквівалентна 200 000,00 доларів США на день підписання договору. Згідно умов попереднього договору в разі односторонньої відмови відповідача від укладання основного договору, неприбуття без поважних причин до нотаріуса для укладання договору, відповідач прийняв на себе зобов`язання негайно повернути позивачу отримані кошти та сплатити штраф в розмірі 100 % вказаної суми. Також 02.05.2023 зобов`язання відповідача перед АТ «Кредобанк» в сумі 368 104,10 грн. виконані представником позивача в повному обсязі. Підписання основного договору купівлі-продажу нежитлових будівель між сторонами було узгоджено на 05.05.2023 в офісі ПН КМНО ОСОБА_5 . Однак 02.05.2023 нотаріусом було виявлено, що згідно ухвали суду заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищезазначених нежитлових приміщень. У зв`язку викладеним підписання основного договору купівлі-продажу позивачем та відповідачем було узгоджено на 18.05.2023 в офісі ПН ММНО ОСОБА_6 . Також сторонами була обговорена додаткова дата підписання основного договору 19.05.2023. Проте ні відповідач, ні його представник для підписання договору купівлі-продажу до нотаріуса не прибули, основний договір купівлі-продажу 625/1000 часток нежитлових будівель по АДРЕСА_1 не укладений з вини відповідача.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просить суд стягнути з відповідача на її користь:

- забезпечувальний платіж за попереднім договором купівлі-продажу нежитлових будівель від 28.04.2023, посвідченим ОСОБА_5 , ПН КМНО, який зареєстрований в реєстрі за № 388, в розмірі 5 156 172,60 грн., що еквівалентно 141 000, 00 доларів США за курсом НБУ;

-штраф за попереднім договором купівлі-продажу нежитлових будівель від 28.04.2023, посвідченим ОСОБА_5 , ПН КМНО, який зареєстрований в реєстрі за № 388, в розмірі 5 156 172,60 грн., що еквівалентно 141 000,00 доларів США за курсом НБУ;

-виконані зобов`язання перед АТ «Кредобанк» за кредитним договором в сумі 368 104,10 грн.;

- судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

20.06.2023 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Когіна А.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі в зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Свої заперечення проти позову мотивує тим, що належних та допустимих доказів щодо відсутності ОСОБА_2 у нотаріуса для укладення договору заявником не надано. Єдиним документом, який міг би підтвердити факт відсутності продавця у нотаріуса в день підписання основного договору купівлі-продажу, могло б бути встановлення наявності або відсутності знаходження особи в певному місці. Крім того, представник відповідача зазначав, що жодних документів, які б підтверджували факт узгодження підписання основного договору купівлі-продажу нежитлових будівель на 05.05.2023 в офісі ПН ОСОБА_5 , позивачем не надано. Позивач посилається на те, що 02.05.2023 при оформленні основного договору нотаріусом було виявлено наявність заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного майна. Проте даний факт належним чином не підтверджено. Відповідачу не зрозуміло, яким чином оформлення основного договору могло відбуватись 02.05.2023, якщо за версією позивача нібито укладання угоди було узгоджено на 05.05.2023. Окрім того, посилання в самому договорі на те, що його від імені продавця на підставі довіреності повинна була підписати інша особа ОСОБА_7 , не відповідає дійсності, оскільки відповідач стверджує, що жодних довіреностей на ім`я вказаної особи він не видавав. ОСОБА_2 наполягає на тому. Попередній договір він не підписував, відповідно істотні умови вказаного договору не були сторонами погоджені,у нього було відсутнє волевиявлення на укладання спірного договору.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.05.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження у справі.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.06.2023 витребувано відомості та письмові докази у ПН ММНО ОСОБА_5 та ПН ММНО ОСОБА_6 .

У відповідності до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.07.2023 витребувано у ПН ММНО ОСОБА_6 оригінали або копії (за наявності) документів, на підставі яких ним готувався проект договору купівлі-продажу нежитлових будівель за адресою АДРЕСА_1 .

Також 17.08.2023 від представника відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшло клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, проведення якої просив доручити Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. В обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача посилався на те, що ОСОБА_2 такий договір не підписував та не укладав, його примірник у відповідача відсутній.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.08.2023 витребувано у ОСОБА_3 оригінал попереднього договору від 28.04.2023 купівлі-продажу нежитлових будівель, посвідчений ПН КМНО ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 388.

27.09.2023 судом по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На вирішення експерта поставлено наступне питання: «Чи виконано рукописний текст (підпис та ПІБ) у графі попереднього договору від 28.04.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 388, ОСОБА_2 ?».

08.01.2024 на адресу суду від Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшов висновок експерта від 03.01.2024 № СЕ-19/115-23/14602-ПЧ.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.01.2024 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 08.02.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено її розгляд по суті.

До початку розгляду справи по суті представник відповідача направив через електронний суд 21.03.2024 клопотання про передачу справи за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєві відповідно до ст. 27 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання відповідача, яке підтримав у судовому засіданні. Клопотання обґрунтовано тим, що на думку представника відповідача спір не стосується нерухомого майна, а тому при його розгляді не застосовуються норми ст. 30 ЦПК України щодо виключної підсудності.

Як вбачається із змісту позовної заяви 28.04.2023 між сторонами укладено попередній договір купівлі-продажу 625/1000 нежитлових будівель за адресою АДРЕСА_1 ).

Законодавцем в Цивільному процесуальному Кодексі України чітко визначено виключну підсудність справ та відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. До нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це - позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Згідно з п.7.36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №910/10647/18 виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 30 ЦПК України). Такі позови пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином, компетентним та належним судом для розгляду даної справи є саме Ленінський районний суд м. Миколаєва, оскільки спір у справі виник щодо попереднього договору купівлі-продажу 625/1000 нежитлових будівель за адресою АДРЕСА_1 , що розташовані на території Інгульського району м. Миколаєва.

У зв`язку з чим, в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Когіна А.В. слід відмовити.

Керуючись статтями 30, 260 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Когіна Андрія Валерійовича про передачу за підсудністю до іншого суду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення забезпечувального платежу та штрафу за попереднім договором купівлі-продажу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 22.03.2024.

Суддя Г.А. Микульшина