Справа № 307/219/24
Провадження № 2/307/61/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Томишинець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Тячівський відділ ДВС у Тячівському районі Закарпатської області про стягнення неустойки (пені) за прострочу сплати аліментів.

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Тячівський відділ ДВС у Тячівському районі Закарпатської області про стягнення неустойки (пені) за прострочу сплати аліментів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30 липня 2011 року Міжгірський районним відділом РАЦС Закарпатської області було зареєстровано шлюб між Позивачкою та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис №45. У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.09.2021 року у справі №307/156/21 шлюб між спірними сторонами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 11.10.2021 року.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.01.2022 року у справі №307/4069/21 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і стягнуто з останнього на користь Позивачки аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16.11.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Дане рішення суду набрало законної сили 02.03.2022 року, і ніким не оскаржувалося.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплачував аліменти, то 16.09.2022 року в суді позивачка отримала виконавчий лист і подала його на примусове виконання до Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

19 вересня 2022 року державним виконавцем Тячівського ВДВС Рекіта А.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69876796 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі по 2000,00 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16.11.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

За період з 16.11.2021 року по 31.12.2023 року включно ОСОБА_3 лише тричі перераховував кошти на картковий рахунок Позивачки, а саме: 14.04.2023 року 5 000,00 грн; 19.05.2023 року 3 000,00 грн; 27.06.2023 року 5 000,00 грн.

Як наслідок, станом на 31.12.2023 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 89 000,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 17.01.2024 року ВП №69876796, який був наданий державним виконавцем Рекіта А.О.

20 березня 2022 року згідно постанов державного виконавця Тячівського ВДВС Рекіта А.О. до Відповідача були застосовані передбачені законодавством обмеження стосовно боржників зі сплати аліментів, зокрема, тимчасове обмеження у праві Документ сформований в системі «Електронний суд», 22.01.2024 виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві користування зброєю та у праві полювання.

Постанови державного виконавця Відповідач отримав і не оспорював їх. Враховуючи дані розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17.01.2024 року ВП №69876796, наданого державним виконавцем Рекіта А.О., та фактично сплачені Відповідачем суми аліментів, на суму несплачених аліментів за кожний день прострочення у період з 16.11.2021 року по 31.12.2023 року включно має бути нарахована пеня у розмірі 356 630,00 грн .

Однак, оскільки ч. 1 ст. 196 СК України сума пені обмежується розміром не більше 100 відсотків заборгованості, то просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 16.11.2021 року по 31.12.2023 року включно у розмірі 89 000,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Представник третьої особи Тячівський відділ ДВС у Тячівському районі Закарпатської області, в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 30 липня 2011 року Міжгірський районним відділом РАЦС Закарпатської області було зареєстровано шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис №45.

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.09.2021 року у справі №307/156/21 шлюб між спірними сторонами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 11.10.2021 року.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.01.2022 року у справі №307/4069/21 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і стягнуто з останнього на користь Позивачки аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі по 2000,00 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16.11.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вищевказаного судового рішення було видано 16.09.2022 року виконавчий лист.

Встановлено, що після ухвалення судом рішення від 31.01.2022 позивачем пред`явлено виконавчий лист до виконання у Тячівський відділ державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

19 вересня 2022 року державним виконавцем Тячівського ВДВС Рекіта А.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69876796 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі по 2000,00 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16.11.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

За період з 16.11.2021 року по 31.12.2023 року включно ОСОБА_3 лише тричі перераховував кошти на картковий рахунок позивачки, а саме: 14.04.2023 року 5 000,00 грн; 19.05.2023 року 3 000,00 грн; 27.06.2023 року 5 000,00 грн.

Станом на 31.12.2023 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 89 000,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 17.01.2024 року ВП №69876796, який був наданий державним виконавцем Рекіта А.О.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просить стягнути з відповідача на її користь пеню, яка виникла за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьківвід виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуютьсяу частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено,що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення абодо дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборіі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладенів постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановахвід 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку,що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якомуне проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступногоза місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти,до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язанняне включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характері повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожниміз цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованостіз їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 січня 2023 року у справі № 161/5211/22, провадження № 61-10676 св 22.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

В свою чергу, як зазначено вище, відповідач в судове засідання не з`явився, жодних належних та допустимих доказів суду не надав, що ним вживалися всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Тячівським ВДВС у Тячівському районі Закарпатської області від 17.01.2024, вбачається, що станом на 17.01.2024 за ОСОБА_3 рахується заборгованість по сплаті аліментів з моменту відкриття виконавчого провадження в розмірі 102000,00 грн.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня і нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду Українивід 11 вересня 2013 року в справі № 6-81цс13, від 01 жовтня 2014 року № 6-149цс14, від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15.

Оскільки відповідачем не надано доказів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року, що набрав чинності 08.07.2017 року, було внесені зміни до ст. 196 Сімейного кодексу України саме з метою удосконалення механізму відповідальності за несплату аліментів.

Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач не виконує рішення суду, не сплачує аліменти, або сплачує їх не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Суд погоджується з розрахунком неустойки (пені)позивача, яка виникла у зв`язку із заборгованістю зі сплати аліментів, де за період з 16.11.2021 по 31.12.2023 ( період заявлений позивачем ), сума пені складає 89000,00 грн.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 196 СК України пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, що в цьому випадку становить 102 000,00 грн. ( довідка заборгованості, видана державним виконавцем ).

Однак, визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, позивач посилалася на абзац 2 ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до якого у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", де стягненню підлягає пеня у розмірі 89000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене та те, що заборгованість та прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини виникла з вини відповідача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення неустойки (пені) в розмірі, заявленому позивачем, що становить 89000,00 гривень.

Тому, позовні вимоги позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 51, 59 Конституції України, ст. ст. 141, 155, 180, 196 СК України, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4,5, 12, 13, 19, 28, 76, 77, 81, 82, 133, 137, 141, 187, 263-265, 273, 274, 280-289 ЦПК України, п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", Законом України «Про судовий збір», суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Тячівський відділ ДВС у Тячівському районі Закарпатської області про стягнення неустойки (пені) за прострочу сплати аліментів,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 16.11.2021 року по 31.12.2023 року включно у розмірі 89 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 до спеціального фонду Державного бюджету України 1211.20 грн. судового збору.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа Тячівський відділ державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місце розташування: м. Тячів, вул.. Лазівська, 2, Закарпатської області.

Суддя: В.В. Чопик