ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Ткаченко І.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковський посуд» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковський посуд» (далі - ТОВ «Новомосковський посуд») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, мотивуючи його тим, що вона з 28 квітня 2021 року по 29 вересня 2022 року працювала у ТОВ Новомосковський посуд та за час роботи з нею стався нещасний випадок, внаслідок якого відбулася травматична ампутація 4-х пальців правої кисті та який суттєво вплинув на стан її здоров`я.

Зазначала, що згідно з довідкою МСЕК від 09 лютого 2022 року їй первинно встановлено 3 групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності, безстроково.

Посилаючись на те, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вона отримала травму, внаслідок якої стала інвалідом, та через яку вона не може вести повноцінне життя, та їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що її турбує постійний фізичний біль та страждання, порушення душевної рівноваги, постійний стрес та депресія, негативні зміни у її житті є незворотними, а тому просила суд стягнути з "ДТЕК Павлоградвугілля" в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з нещасним випадком, пов`язаним з виробництвом 245 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Новомосковський посуд» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 120 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання відносно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з відповідача 245 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано факт її довготривалої роботи на підприємстві відповідача та загальний стан її здоров`я. Вона позбавлена можливості вести повноцінний спосіб життя, перебуває у постійному стані стресу та розпачу. Звертає увагу на те, що моральна шкода повинна бути стягнута без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 245 000 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи,законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_1 з 28 квітня 2021 року по 29 вересня 2022 року працювала у ТОВ Новомосковський посуд.

За час роботи на підприємстві відповідача з позивачкою стався нещасний випадок, що підтверджується актом (розслідування) спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-1/П від 06 січня 2022 року, що затверджений в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.

Пункт 4 зазначеного акту вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок. Небезпечні та шкідливі виробничі фактори, які впливали на потерпілу - рухомі деталі машин і механізмів.

Відповідно до п.7 акту форми Н-1/П від 06 січня 2022 року комісією зазначено, що нещасний випадок визнається пов`язаним з виробництвом.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09 лютого 2022 року серії 12 ААА № 061801 позивачці первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09 лютого 2022 року серії 12ААВ № 152116 позивачу первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності та зазначено, що протипоказана важка фізична праця, навантаження на праву кінцівку.

Позивачка має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушена проходити лікування, що підтверджується випискою №7969 від 29 листопада 2021 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок виробничої травми позивачка частково втратила професійну працездатність, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Враховуючи, що надані позивачкою докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні нею трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань, оскільки вона не має можливості вести звичний спосіб життя, та вимушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення моральної шкоди в розмірі 120 000 грн., з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Колегія суддів не повністю погоджується з розміром визначеної судом моральної шкоди.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивачки, правильно визнав, що позивачці була заподіяна моральна шкода, так як внаслідок отриманої під час виконання трудових обов`язків травми, зазнала порушення свого звичайного способу життя і вимушена витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить постійній моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачці моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті отриманої під час виконання трудових обов`язків травми ріки, суд апеляційної інстанції враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивачки, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили з врахуванням того, що позивачці висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у загальному розмірі 60%, третю групу інвалідності та приймаючи до уваги, що травмованою є права рука та вона позбавлена можливості вести звичний спосіб життя, вимушена проходити численні медичні огляди та лікування, негативні зміни є незворотними колегія вважає за необхідне збільшити моральну шкоду з 120 000 грн. до 180 000 грн.

В той же час доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що моральна шкода мала бути стягнута без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі, якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновків про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни оскаржуваного рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди та залишенню без змін рішення місцевого суду в іншій частині. Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року змінити в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої з товариства з обмеженою відповідальністю Новомосковський посуд на користь ОСОБА_1 , збільшивши її з 120 000 грн. до 180 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 березня 2024 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

І.Ю.Ткаченко