ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7039/23Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р.
Провадження № 22-ц/817/253/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря Панькевич Т.І.

та представника ТзОВ МВ Стеллар - адвоката Гатало М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/7039/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2023 року, ухваленого суддею Кунець Н.Р., повний текст якого складено 30 жовтня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю МВ Стеллар про скасування наказу, поновлення на роботі та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ТзОВ МВ Стеллар про скасування наказу ТзОВ МВ Стеллар № 30-к/тр від 28.02.2023 Про припинення трудового договору (контракту), поновлення її на посаді заступника начальника юридичного відділу ТзОВ МВ Стеллар з 01.12.2023, зобов`язання ТзОВ МВ Стеллар нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2023 року по день по день його фактичної виплати.

В обґрунтування позову посилається на те, що 21.10.2015 вона була прийнята на роботу в ТзОВ «МВ Стеллар» на посаду заступника начальника юридичного відділу. Так, 15.03.2023 за допомогою Укрпошти вона отримала копію Наказу ТзОВ «МВ Стеллар» № 30-к/тр від 28.02.2023 про припинення трудового договору (контракту), а саме про її звільнення за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 01.12.2022.

Позивач вважає вказаний наказ необґрунтованим, незаконним та таким що повинен бути скасованим, оскільки відомості зазначенні в наказі, зокрема її відсутність на роботі понад три години протягом робочого дня в заявлений роботодавцем часовий проміжок є надуманими роботодавцем та такими, що не відповідають дійсності, а сама процедура звільнення є грубо порушеною.

Позивач вказує, що у відповідності до ч. 1 ст. 148 КЗпП України роботодавець, який нібито виявив прогул ще 01.12.2022 повинен був звільнити її за прогул без поважних причин, який виявлено 01.12.2022 найпізніше 02.01.2023, а не 28.02.2023, як у даному випадку. Крім того, з посиланням на лист Мінсоцполітики від 22.04.2019 № 82/0/22-19/133 зауважує, що її звільнено не останнім робочим днем перед днем в якому нібито на думку роботодавця мав місце прогул 30.11.2022, а з 01.12.2022.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ТзОВ «МВ Стеллар» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу - задоволено частково.

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника юридичного відділу ТзОВ «МВ Стеллар» зазначену в наказі ТзОВ «МВ Стеллар» №30-к/тр від 28 лютого 2023 року з 01 грудня 2022 року на 28 лютого 2023 року.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Судовий збір у сумі 2147,20 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2023 року в частині відмовлених позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначила, що не заслуговує на увагу посилання суду на те, що було встановлено факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня, оскільки ні в актах Про відсутність на роботі за № 1-64, ні в показах свідків не зазначено, де саме на роботі була нібито відсутня позивачка, де було зафіксовано її робоче місце.

В наказі про прийняття позивача на роботу, який міститься в матеріалах справи відсутня інформація щодо визначення робочого місця. Як наслідок, самого факту порушення трудової дисципліни не було і не могло бути, оскільки не може бути поставлено в провину працівнику нібито відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого не було повідомлено.

Позивача не було під розписку чи іншим шляхом, повідомлено про Наказ № 67 від 30.12.2022 року Про зміну режиму роботи, Розпорядження № 7 від 03.12.2012 року, хоча в обох документах зазначено, що працівників потрібно повідомити про них. Відповідач до матеріалів справи надає Наказ № 67 від 30.12.2022 року Про зміну режиму роботи, де зазначено, що з 01.01.2023 року відмінено режим роботи для працівників адміністрації з 09:00-18:00 і встановлено з 08:00-17:00, але у всіх актах після 01.01.2023 року члени комісії і надалі пишуть, що позивач відсутня на роботі з 09:00 до 18:00, хоча з позиції відповідача такого режиму роботи вже немає.

Також Акти Про відсутність на роботі за № 1-64 містять тільки інформацію, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі протягом усього робочого дня (з 09:00 до 18: 00), але не містять інформації про причину (причини) такої відсутності.

Якщо має місце ситуація, коли причини відсутності працівника є невідомими (нез`ясованими) роботодавцю, то останній чекає чотири місяці і має право звільнити такого працівника по пункту 8-3 частини 1 статті 36 КЗпП України, а не по пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України де чітко зазначено лише про можливість звільнення за прогул з неповажних причин.

Представник ТзОВ МВ Стеллар адвокат Гатало М.Я. подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначила, що із моменту прийняття позивача на роботу та виконання нею її трудових обов`язків і до моменту її звільнення, за ОСОБА_1 було закріплено безпосередньо на підприємстві (фіксоване робоче місце), яке вона використовувала для виконання трудових обов`язків. 11.07.2023 в судовому засіданні позивач заявила, що в період з 01.12.2022 по 28.02.2023 перебувала на робочому місці кожний робочий день з 09:00 год до 18:00 год. Тобто, особисто підтвердила факт визначеного робочого місця, що суперечить позиції викладеній в апеляційній скарзі.

Також представник звертає увагу, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 25.04.2023, ОСОБА_1 за період з січня 2022 року по листопад 2022 року нарахована заробітна плата від ТзОВ МВ Стеллар у загальному розмірі 90186,29 грн. Відомості про нарахування ТзОВ МВ Стеллар ОСОБА_1 заробітної плати за період з грудня 2022 по лютий 2023 року відсутні. Виникає питання: як працівник, який кожного дня виконує свої трудові обов`язки жодного разу не поцікавився у роботодавця про причини невиплати їй заробітної плати?

Щодо відсутності її підпису на Розпорядженні № 7 від 03.12.2012 в цей період ОСОБА_1 ще не працювала у ТзОВ МВ Стеллар, однак при прийомі на роботу 21.10.2015 року остання була ознайомлена із порядком роботи на Товаристві і виконувала свої трудові обов`язки згідно умов визначених цим Розпорядженням. Тобто, фактичне виконання та дотримання порядку функціонування Товариства та організації робочого процесу засвідчує про їх обізнаність та прийняття.

Починаючи з 01.12.2022 року по 28.02.2023 року включно, Комісія фіксувала факт відсутності ОСОБА_1 на роботі. Окрім фіксування факту відсутності ОСОБА_1 на роботі, відповідачем було вжито заходи для встановлення причин її відсутності з 01.12.2022 на роботі з метою визначення, чи є такі причини поважними, направивши їй 21.12.2022 року листа № 10/5747 з проханням надати роз`яснення щодо її відсутності на роботі протягом тривалого часу, а також підтвердження існування поважної причини її невиходу на роботу. Вказаний лист позивачка отримала особисто 02.01.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Разом з тим, ОСОБА_1 не скористалась таким своїм правом та не довела роботодавцю поважність причин її відсутності на роботі з 01.12.2022 року.

Суд першої інстанції правильно встановив, що у період з 01.12.2022 року по 28.02.2023 ОСОБА_1 була відсутня на роботі без поважних причин, а тому застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогул) є законним і обґрунтованим.

12.03.2024 ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи у її відсутності. При цьому вона підтримує свої вимоги викладені в апеляційній скарзі та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Представник ТзОВ МВ адвокат Гатало М.Я. у судовому засіданні апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТзОВ МВ Стеллар, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 21.10.2015 ОСОБА_1 прийнята на роботу у ТзОВ «МВ Стеллар» на посаду заступника начальника юридичного відділу, що підтверджується наказом ТзОВ «МВ Стеллар» № 659-к від 20.10.2015 (а.с. 17).

Відповідно до листів ТзОВ «МВ Стеллар» № 5/4907 від 08.11.2022 та № 5/5298 від 24.11.2022 (а.с. 18, 21), надісланих ОСОБА_1 , останній повідомлено, що вона була відсутня на робочому місці 07.11.2022 протягом всього робочого дня та на телефонні дзвінки не відповідала. Запропоновано у відповідності до статті 149 КЗпП України надати письмові пояснення причин відсутності на робочому місці. Крім того, ОСОБА_1 доведено до відома, що на ТзОВ «МВ Стеллар» здійснюється налаштування програмного забезпечення на комп`ютерах, переустановлення операційної системи з метою уникнення постійних збоїв, зависання і зараження вірусами, тому, особиста присутність працівника на робочому місці є обов`язковою. В іншому випадку, її доступ до програмного забезпечення, що функціонує в структурних підрозділах Товариства буде обмежено або скасовано, усі раніше надані паролі доступу будуть неактуальними.

Згідно з листом ОСОБА_1 від 07.12.2022, у відповідь на листи № 5/4907 від 08.11.2022 та № 5/5298 від 24.11.2022, остання повідомила ТОВ «МВ Стеллар», що 07.11.2022 вона була присутньою на робочому місці протягом всього робочого дня особисто, і як наслідок, запит директора ТзОВ «МВ Стеллар» про надання письмових пояснень причин відсутності на робочому місті є безпідставним. Також, щодо листа № 5/5298 від 24.11.2022 вказала, що вона прийняла до відома викладену в ньому інформацію (а.с. 22).

Наказом директора ТОВ «МВ Стеллар» Волянського Г.І. № 60/1 від 01.12.2022 «Про створення комісії щодо з`ясування причин відсутності працівників», створено на ТзОВ «MB Стеллар» комісію щодо з`ясування причин відсутності на роботі заступника начальника юридичного відділу Дупіряк О.М. Затверджено склад комісії щодо з`ясування причин відсутності працівника на роботі, а саме: Голова комісії - директор ТзОВ «МВ Стеллар» - Волянський Г.; члени комісії: менеджер з персоналу ТзОВ «МВ Стеллар» - ОСОБА_2 , заступник директора фінансового ТОВ «МВ Стеллар» - ОСОБА_3 , начальник казначейського відділу ТзОВ «МВ Стеллар» - Бодашо А. Доручено комісії вжити всіх допустимих заходів для з`ясування причин відсутності ОСОБА_1 на роботі (надсилання листів працівнику, отримання від працівника письмових пояснень, телефонні дзвінки, тощо) (а.с. 26).

Як вбачається з актів «Про відсутність на роботі» № 1 від 01.12.2022, № 2 від 02.12.2022, № 3 від 05.12.2022, № 4 від 06.12.2022, № 5 від 07.12.2022, № 6 від 08.12.2022, №7 від 09.12.2022, № 8 від 12.12.2022, № 9 від 13.12.2022, № 10 від 14.12.2022, № 11 від 15.12.2022, № 12 від 16.12.2022, № 13 від 19.12.2022, № 14 від 20.12.2022, № 15 від 21.12.2022, № 16 від 22.12.2022, №17 від 23.12.2022, № 18 від 26.12.2022, № 19 від 27.12.2022, № 20 від 28.12.2022, № 21 від 29.12.2022, № 22 від 30.12.2022, № 23 від 02.01.2023, № 24 від 03.01.2023, № 25 від 04.01.2023, № 26 від 05.01.2023, № 27 від 06.01.2023, № 28 від 09.01.2023, № 29 від 10.01.2023, № 30 від 11.01.2023, № 31 від 12.01.2023, № 32 від 13.01.2023, № 33 від 16.01.2023, № 34 від 17.01.2023, № 35 від 18.01.2023, № 36 від 19.01.2023, № 37 від 20.01.2023, № 38 від 23.01.2023, № 39 від 24.01.2023, № 40 від 25.01.2023, № 41 від 26.01.2023, № 42 від 27.01.2023 № 43 від 30.01.2023, № 44 від 31.01.2023, № 45 від 01.02.2023, № 46 від 02.02.2023, № 47 від 03.02.2023, № 48 від 06.02.2023, № 49 від 07.02.2023, № 50 від 08.02.2023, № 51 від 09.02.2023, № 52 від 10.02.2023, № 53 від 13.02.2023, № 54 від 14.02.2023, № 55 від 15.02.2023, № 56 від 16.02.2023, № 57 від 17.02.2023, № 58 від 20.02.2023, № 59 від 21.02.2023, № 60 від 22.02.2023, № 61 від 23.02.2023, № 62 від 24.02.2023, № 63 від 27.02.2023, № 64 від 28.02.2023, комісією ТзОВ «МВ Стеллар» в складі: голови комісії - директора ТОВ «МВ Стеллар» Волянського Германа Ізидоровича, та членів комісії - заступника директора фінансового Баришука Назарія, менеджера з персоналу ОСОБА_4 , начальника казначейського відділу Бодашка Артема складено ці акт про те, що у дати складення вказаних актів, заступник начальника юридичного відділу Дупіряк Олена Михайлівна була відсутня на роботі протягом усього робочого дня (з 9:00 до 18:00) (а.с. 27-91).

Відповідно до Витягів з табеля обліку використання робочого часу за грудень 2022 року, січень 2023 року та лютий 2023 року, заступник начальника юридичного відділу ТзОВ «МВ Стеллар» Дупіряк Олена Михайлівна була відсутня на роботі: у грудні 2022 року - 22 дні (176 год.); у січні 2023 року - 22 дні (176 год.); у лютому 2023 року - 20 днів (160 год.) (а.с. 92-94).

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 25.04.2023, ОСОБА_1 за період з січня 2022 року по листопад 2022 року нарахована заробітна плата від ТзОВ «МВ Стеллар» у загальному розмірі 90186,29 грн. Відомості про нарахування ТзОВ «МВ Стеллар» ОСОБА_1 заробітної плати за період з грудня 2022 року по лютий 2023 року відсутні.

Відповідно до листа ТзОВ «МВ Стеллар» № 10/5747 від 21.12.2022, надісланого ОСОБА_1 , ТзОВ «МВ Стеллар» просило ОСОБА_1 надати роз`яснення щодо її відсутності на роботі протягом тривалого часу, а також надати підтвердження існування поважної причини її невиходу на роботу. Також її повідомлено, що з моменту переустановлення програмного забезпечення по фірмі та функціонування нових паролів доступу до системи Товариства (про що її було повідомлено), починаючи з 01.12.2022 вона не виконуєте свої трудові обов`язки. Відтак просили в найкоротші терміни надати роз`яснення вищевказаним обставинам (а.с. 95).

Вказаний лист ОСОБА_1 отримала особисто 02.01.2023, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 96).

Згідно з Розпорядженням № 7 «Про облік робочого часу» затвердженого генеральним директором ТзОВ «МВ Стеллар» Гирила І.С. 03.10.2012, з метою контролю дотримання обліку робочого часу та підтримки трудової дисципліни працівників Товариства зобов`язано при вході/виході на роботу відмічатися на прохідній в програмі обліку часу або у разі не спрацювання системи відмічатися на охороні (запис в протоколі з підписом працівника та охоронця).

Як слідує із скрін-шоту з програми пропуску ZK Teco, за період з 01.12.2022 по 28.02.2023 відомості про вхід ОСОБА_1 на ТзОВ «МВ Стеллар» через турнікет відсутні.

Наказом директора ТзОВ «МВ Стеллар» Волянського Г. від 28.02.2023 №30-к/тр «Про припинення трудового договору (контракту)», ОСОБА_1 , заступника начальника юридичного відділу звільнено з 01.12.2022 за прогул без поважної причини, пункт 4 частина 1 статті 40 КЗпП України, на підставі Актів прогулу від 01.12.2022 (а.с. 98).

Вказаний наказ ОСОБА_1 отримала 15.03.2023, що вбачається із рекомендованого повідомлення по вручення поштового відправлення та не заперечується позивачем (а.с. 100).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи достатньо доказів того, що позивач ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці у період з 01.12.2022 по 28.02.2022 без поважних причин, і вказаний факт жодним чином не спростований останньою. При цьому лише твердження позивача ОСОБА_1 про те, що вона була присутня на роботі у вказаний період не може бути доказом у справі, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім цього, суд врахував те, що звільнення працівника з роботи за вчинення дисциплінарного проступку, в даному випадку за прогул, є правом, а не обов`язком роботодавця, а тому в діях відповідача, який не звільнив позивача негайно після невиходу на роботу 01.12.2022, а продовжував здійснювати подальше документування її відсутності на робочому місці та вживав заходів щодо з`ясування причин відсутності працівника, а рішення про її звільнення прийняв лише через два місяці, відсутні порушення норм трудового законодавства. Також суд взяв до уваги, що звільнення відбулося не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку

Окрім цього, оскільки позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд дійшов висновку, що зазначені вимоги також не підлягають до задоволення.

З таким висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із частинами 1-3 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю.

Підстави припинення трудового договору визначено статтею 36 КЗпП України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, однією із підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40, 41).

За приписами п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, у пункті 4 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин.

У постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 235/2284/17 зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 в справі № 572/2944/16-ц зазначено, що, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача є з`ясування поважності причини його відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 459/2618/17.

Відповідно до ст.139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.01.2020 у справі №511/847/17.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Матеріалами справи, зокрема, актами Про відсутність на роботі за №№ 1-64, показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , інформацією ТзОВ «МВ Стеллар» про вхід/вихід працівників без ідентифікації за період з грудня 2022 року по лютий 2023 року, скрін-шоту з програми пропуску ZK Teco за період з 01.12.2022 по 28.02.2023 на ТзОВ «МВ Стеллар» через турнікет підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 01.12.2022 по 28.02.2023 без поважних причин була відсутня на роботі.

Не заслуговує на увагу посилання заявника на те, що самого факту порушення трудової дисципліни не було і не могло бути, оскільки не може бути поставлено в провину працівнику нібито відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого не було повідомлено, оскільки із моменту прийняття позивача на роботу та виконання нею її трудових обов`язків і до моменту її звільнення, за ОСОБА_1 було закріплено безпосередньо на підприємстві (фіксоване робоче місце), про що сама позивач у судовому засіданні, яке відбулося 11.07.2023 ствердила, що в період з 01.12.2022 по 28.02.2023 перебувала на робочому місці кожний робочий день з 09:00 год до 18:00 год.

Щодо доводів заявника про те, що роботодавцем не були з`ясовані причини відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, колегія суддів вважає небґрунтованими, оскільки відповідно до листа ТзОВ «МВ Стеллар» № 10/5747 від 21.12.2022, надісланого ОСОБА_1 , ТзОВ «МВ Стеллар» просило ОСОБА_1 надати роз`яснення щодо її відсутності на роботі протягом тривалого часу, а також надати підтвердження існування поважної причини її невиходу на роботу (а.с. 95). Вказаний лист ОСОБА_1 отримала особисто 02.01.2023, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 96), проте роботодавцю так і не повідомила про причини відсутності її на роботі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2023 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 23 січня 2024 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2023 року слід поновити.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2023 року.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 березня 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів