Єдиний унікальний номер судової справи: 489/6072/23
Провадження №22-ц/812/372/24
Постанова

Іменем України

18 березня 2024 року м. Миколаїв справа № 489/6072/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі відповідача ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 28 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Коваленка І.В. у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У жовтні 2023 року АТ «СЕНС БАНК» (надалі Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №630943660 у розмірі 60 383 грн 81 коп. та суму сплаченого судового збору.

Позов обґрунтований тим, що 06 червня 2018 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630943660 (надалі Кредитний договір).

Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від банку інформації.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22 січня 2023 року заборгованість за кредитним договором складає 60 383 грн 81 коп.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

З метою досудового врегулювання спору 03 липня 2023 року на адресу позичальника направлялася досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань, проте, відповідачем дану вимогу залишено без реагування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2023 року позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором № 630943660 від 06 червня 2018 у розмірі 60 383 грн 81 коп. та судовий збір в сумі 2684,00 грн 00 коп.

Рішення мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, в той час як відповідачем жодних доказів на спростування розміру кредитної заборгованості та її складових, власного розрахунку боргу, не надано, фактичне користування перерахованими АТ «Альфа-Банк» на його особистий рахунок кредитними коштами не спростовано.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розрахунок заборгованості є не зрозумілим та дата заборгованості не є фактичною, відповідачем не було отримано вимогу Банку, позивачем нараховані відсотки за період, зазначений в п. 18 Прикінцевих положеннях ЦК України, відповідач позовні вимоги не визнавав та звертав увагу суду на те, що вирішуючи спір по суті має бути досліджено банком розрахунок заборгованості та усіх його складових, унаслідок чого визначитися з дійсним обсягом відповідальності відповідача.

Заявник зауважив, що в позовній заяві розмір боргу, який мав намір стягнути позивач описаний на дату 22 січня 2023 року 60 383 грн 81 коп., в тексті судового рішення такий же розмір боргу зазначений станом на 22 січня 2023 року та на 28 лютого 2023 року. При цьому дата 28 лютого 2023 року це, згідно розрахунку заборгованості позивача, дата кінця періоду, який починається 06 лютого 2023 року. Крім того із зафіксованих у розрахунку заборгованості та в банківській виписці даних, в рамках періоду, за який наданий розрахунок заборгованості, банк систематично без належних для того підстав і без належного узгодження із відповідачем додавав до суми кредиту нараховані відсотки, нараховуючи в подальшому на таку збільшену суму кредиту нові відсотки, котрі він включав і у розмір простроченого тіла кредиту, що підтверджує некоректність і необґрунтованість розрахунку боргів, який не ґрунтується на узгоджених сторонами умовах договору розрахунку заборгованості та банківської виписки. Також з розрахунку заборгованості видно, що Банк нараховував відсотки за прострочену заборгованість уже після 24 лютого 2022 року. Заявник зазначав, що банк неповноважний був стягувати з позичальника плату (комісію) за управлінням кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи убачається, що 06 червня 2018 року ОСОБА_1 підписав оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно якої позичальник запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття йому поточного рахунку з електронним платіжним засобом у гривні, з встановленням ліміту кредитної лінії у розмірі 200 000 грн зі сплатою за користування кредитом, який наданий для особистих потреб у розмірі 35,99 % річних. Просив випустити міжнародну платіжну картку MC DEBIT WORLD, строком дії 3 роки з моменту випуску. Обов`язковий мінімальний платіж пропонував встановити у розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Пропонував Банку щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 в розмірах, що передбачені для щомісячної оплати страхового платежу згідно умовами договору (розділ І-ІV оферти).

Всі відносини та істотні умови надання та користування кредитом, що не врегульовані угодою, ОСОБА_1 запропонував врегулювати договором, діюча редакція якого розміщена за електронною адресою Банку www.alfabank.com.ua (п. V oферти) (а.с. 4).

Оферта позичальника прийнята банком, що підтверджується Акцептом пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

06 червня 2018 року ОСОБА_1 підписано Анкету заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, а також угоду на використання аналогу власноручного підпису клієнта.

Також було підписано паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо строку кредитування, суму кредиту, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, процентну ставку та розміру платежу.

Договором добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № 248.630943660.111 від 06 червня 2018 року установлено, що між ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» та ОСОБА_1 укладено договір страхування предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить закону і пов`язані з непереробними збитками страхувальника у разі несанкціонованого використання третіми особами поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у АТ «Альфа-Банк» внаслідок крадіжки, розбою або підробки. Страхова сума становить 20000,00 грн (а.с. 5). Також між тими ж сторонами у той же день було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателя платіжних карток № 227.630943660.111.

Надання кредиту та користування кредитними коштами відповідачем позивач підтвердив випискою по рахунку з кредитною карткою WORLD DEBIT MasterCard за період з 06 червня 2018 року по 28 лютого 2023 року, відповідно до якої витрати по рахунку № НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , складають 252001,16 грн, надходження 185327,35 грн, поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки 60 383 грн 81 коп.

Укладення кредитного договору відповідач не оспорював. Також не оспорював отримання кредитних коштів та користування ними у власних потребах.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №630943660 від 06 червня 2018 року станом на 28 лютого 2023 року становить 60 383 грн 81 коп. (а.с. 9).

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на AT «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

03 липня 2023 року АТ «СЕНС БАНК» було надіслано ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань до подання позовної заяви, про що свідчать дані Укрпошти (а.с. 30).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виконано взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, а тому права позивача порушені і підлягають захисту.

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто обов`язок доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої-шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що 06 червня 2018 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії і анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк».

З наданої банком виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 06 червня 2018 року по 28 лютого 2023 року вбачається, що позичальник активно користувався кредитними коштами, розраховувався за товари та послуги, знімав готівку, частково погашав заборгованість за кредитом, тощо (а.с. 10-29).

Оскільки фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

При цьому колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір заборгованості станом на 28 лютого 2023 року, оскільки в позові банк вказав саме цей розмір заборгованості пославшись на доданий розрахунок заборгованості.

Всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надав суду свого контррозрахунку щодо заявлених позивачем до стягнення нарахувань, не вказав яку суму коштів він повернув за укладеним між сторонами договором кредиту та/або, які суми не враховані у розрахунку.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги заперечення відповідача щодо неотримання ним досудової вимоги банку, колегія суддів відхиляє.

Судом встановлено і не оспорюється відповідачем те, що Банк до подачі позову в суд, зокрема, 03 липня 2023 року, звертався до боржника із досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 60 383 грн 81 коп. Станом на день розгляду справи судом першої інстанції, відомостей про сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором, матеріали справи не містять, про що зазначено і у відзиві відповідача, та в свою чергу свідчить про те, що боржником за кредитним договором не усунуто порушення кредитного договору, викладених у досудовій вимогі АТ «Сенс Банк» щодо виконання договірних зобов`язань, що дає підстави для банку звернутися із позовом до суду про стягнення всієї суми заборгованості достроково.

Колегія суддів відхиляє доводи заявника про заборону нарахування відсотків в період воєнного стану з наступних підстав.

Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Згідно позову Банк просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 60 383 грн 81 коп., яка згідно розрахунку заборгованості станом на 28 лютого 2023 року складається з тіла кредиту 38 539 грн 58 коп., відсотків за користування кредитом 297 грн 66 коп., простроченого тіла кредиту 19 744 грн 57 коп. та відсотків за прострочену заборгованість 1802 грн.

За змістом вищезазначеного положення закону позичальник за кредитним договором не звільняється від сплати відсотків за користування кредитом.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не була надана належна оцінка розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку з приводу незаконного стягнення комісії за управлінням кредитом.

Так, дослідивши виписку по рахунку за кредитною карткою за період 06 червня 2018 року по 28 лютого 2023 року та розрахунок заборгованості за кредитом, станом на 28 лютого 2023 року, колегією суддів встановлено, що заборгованість за кредитним договором, яку просить стягнути позивач в судовому порядку виникла у відповідача починаючи з червня 2018 року.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням та обслуговуванням основної картки. Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які Банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування, обслуговування основної картки).

Ураховуючи, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування основної картки, обслуговування основної картки (ТП розширений +/ розширений ++) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

Банком, в підтвердження боргу ОСОБА_1 надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку боржника, яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність позовних вимог Банку в частині стягнення із ОСОБА_1 загальної заборгованості по кредитному договору.

Разом з тим, враховуючи, що згідно наданих Банком розрахунків, ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за нікчемною умовою кредитного договору було сплачено 10 063, 01 грн, колегія суддів приходить до висновку про необхідність перерахунку загальної заборгованості ОСОБА_1 перед банком, а саме підлягає відніманню незаконно стягнуті 10 063, 01 грн за нікчемною умовою кредитного договору.

А тому з ОСОБА_1 на користь банку необхідно стягнути 50 320, 80 грн (60 383, 81 грн 10 063, 01 грн) заборгованості за кредитним договором № 630943660.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні у бік зменшення суми заборгованості відповідача за кредитним договором.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позов Банку задоволений частково (83,33%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 236, 70 грн. (2684 х 83,33%) судового збору за подання позову. Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково (16,67%), то з Банку на користь відповідача підлягає стягненню 671 грн 13 коп. (4026 х 16,67%) судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2023 року в частині суми заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» () заборгованість за кредитним договором №630943660 від 06 червня 2018 року станом на 28 лютого 2023 року в розмірі 50 320 (п`ятдесят тисяч триста двадцять) грн 80 коп. та судовий збір у сумі 2 236 (дві тисячі двісті тридцять шість) грн 70 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), судовий збір за подання та розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 671 (шістсот сімдесят одна) грн 13 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 19 березня 2024 року.