Справа № 552/5586/23
Провадження № 2/553/304/2024
У Х В А Л А

Іменем України

14.03.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Грошової Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Левицької В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області Ткаченко А.М.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Київського районного суду м. Полтави, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

22.09.2023 до Київського районного суду міста Полтави звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Полтавської місцевої прокуратури, Київського районного суду м. Полтави, Головного управління Казначейства у Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2023 справу передано на розгляд судді Турченко Т.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 25.09.2023 року справу за позовом ОСОБА_1 передано голові Київського районного суду м. Полтави для вирішення питання у порядку встановленому ч.6 ст. 31 ЦПК України про направлення до Полтавського апеляційного суду для визначення підсудності.

26.09.2023 головою Київського районного суду м. Полтави видано розпорядження про передачу матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 до Полтавського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.10.2023 року визначено підсудність цивільної справи № 552/5586/23 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської місцевої прокуратури, Київського районного суду м. Полтави, Головного управління Казначейства у Полтавській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди - Ленінському районному суду м. Полтави.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2023 справу передано на розгляд судді ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Полтави Парахіної Є.В. від 06.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 30.11.2023 № 1162/0/15-23 суддю Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Розпорядженням керівника апарату суду № 333 від 12.12.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 552/5586/23.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі № 552/5586/23 визначено головуючого суддю Грошову Н.М.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави Грошової Н.М. справу прийнято до свого провадження, вирішено здійснювати розгляд в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 19.01.2024 задоволено клопотання позивача про виключення відповідача - Полтавську місцеву прокуратуру (в особі комісії з припинення) зі складу співвідповідачів, постановлено виключити Полтавську місцеву прокуратуру зі складу співвідповідачів у цивільній справі № 552/5586/23.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 19.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Представник відповідача Київського районного суду м. Полтави в підготовче судове засідання не з`явився. Голова Київського районного суду м. Полтави Шиян В.М. звернувся до суду з клопотання про розгляд справи без участі представника суду та при вирішенні спору врахувати судову практику розгляду справ за позовами до судів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави 14.03.2024 задоволено клопотання позивача, постановлено замінити первісного відповідача Головне управління Казначейства у Полтавській області у цивільній справі № 552/5586/23 належним відповідачем - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області.

Позивач та представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області Ткаченко А.М., після оголошення ухвали про заміну відповідача просили продовжити проведення підготовчого засідання, вказали про відсутність підстав для відкладення, так як замінено відповідача тільки у зв`язку із невірно зазначеною позивачем повною назвою відповідача. Просили закрити підготовче судове засідання по справі та призначити справу до судового розгляду, клопотання відсутні.

Суд, вислухавши в підготовчому засіданні позивача та представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області Ткаченко А.М., зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Офіційне тлумачення наведених положень здійснено у Рішенні Конституційного суду України №19-рп/2004 від 01.12.2004 року, зокрема, положення ч.1 ст.126 Конституції України "незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України" у взаємозв`язку з іншими положеннями розділу VIII Основного Закону України треба розуміти так, що незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Крім цього, положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Щодо цивільної відповідальності, до якої позивачі мали намір притягнути суд-відповідача, Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Зазначений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їхніх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої палати ВС, висловленій у постановах від 8.05.2018 у справі №521/18287/15-ц (провадження №14-90цс18), від 21.11.2018 у справі №757/43355/16-ц (провадження №14-399цс18), від 29.05.2019 у справі №489/5045/18 (провадження №14-191цс19).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

Скарги на дії чи бездіяльність судів при розгляді ними судових справ у порядку передбачених законом випадках розглядаються також органами і посадовими особами, які мають право ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади», оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Таким чином, зазначеними положеннями ст.ст. 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, так як це буде порушувати принцип незалежності судів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом.

У зв`язку з викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України - не передбачено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За результатами підготовчого засідання суд постановлю ухвалу про закриття провадження у справі. (п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України)

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що провадження у цивільній справі в частині вимог до Київського районного суду м. Полтави належить закрити, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Заяв щодо укладення мирової угоди, передачі справи на розгляд третейського суду або врегулювання спору за участю судді, уточнення позовних вимог та заперечень проти них, вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, зустрічного позову до суду не надходило.

Клопотань про виклик у судове засідання свідків, експертів, залучення перекладача, спеціаліста, забезпечення позову, зустрічне забезпечення, інших заяв та клопотань також не надходило.

Передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення підготовчого засідання.

Положеннями статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду, закриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Враховуючи наведене, необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в підготовчому засіданні вирішено питання про всі процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті та приходить до висновку щодо необхідності закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.189, 196-198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. 259-261 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Київського районного суду м. Полтави, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в частині позовних вимог до Київського районного суду м. Полтави закрити.

Закрити підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні об 11:00 годині 15 квітня 2024 року, в приміщенні Ленінського районного суду міста Полтави, за адресою: 36022, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Анатолія Кукоби, буд. 37.

Про місце, дату і час судового засідання повідомити учасників справи.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду в частині закриття провадження у цивільній справі може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з його проголошення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 18.03.2024.

Головуючий: суддя Н.М. Грошова