РІШЕННЯ

Іменем України

22.03.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.,

присяжних Яремко Л.М., Чорного В.В.,

при секретарі судового засідання Титикайло І.Ю.,

з участю:

прокурора Машталяра Ю.А.,

представника заявника - ОСОБА_1 ,

лікаря-психіатра ОСОБА_2 ,

особи, відносно якої подано заяву, ОСОБА_3 ,

адвоката Гордона І.М.,

представника заінтересованої особи в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засiданнi в залі суду в місті Львові заяву Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», заінтересована особа ТВО обов"язки командира 1 механізованого батальйону НОМЕР_1 ОСОБА_4 , про госпіталізацію в примусовому порядку,

встановив:

Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», заінтересована особа ТВО обов"язки командира 1 механізованого батальйону НОМЕР_1 ОСОБА_4 , звернулось до суду із заявою про надання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_3 поступив до КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" на підставі скерування в/ч НОМЕР_1 в супроводі молодшого сержанта ОСОБА_5 .

В приймальному відділенні був оглянутий черговими лікарями-психіатрами ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , які дійшли висновку, що ОСОБА_3 страждає на тяжкий психічний розлад: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії і потребує госпіталізації в примусовому порядку до психіатричного стаціонару.

ОСОБА_3 був оглянутий 20 березня 2024 року лікарською комісією у складі: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які дійшли до висновку, що даний громадянин страждає на важкий психічний розлад: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Внаслідок цього вказаний громадянин не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, виявляє реальну загрозу для себе/оточуючих. Комісія дійшла до висновку, що подальше лікування даної особи можливе лише в умовах психіатричного закладу в примусовому порядку, так як останній в силу свого психічного стану не може надати усвідомлену згоду на подальше лікування в умовах КНП ЛОР ЛОКПЛ.

У судовому засіданні представник КНП ЛОР ЛОКПЛ Дебела І.С. пояснила, що ОСОБА_3 був встановлений діагноз F 23.1. параноїдна шизофренія. ОСОБА_3 був мобілізований 28.02.2024р. Був доставлений у психіатричну лікарню молодший сержантом Ахуновим При поступленні ОСОБА_3 був неврівноважений, мовному контакту недоступний, чіплявся до оточуючих, пацієнтів та лікарів, говорить із собою та іншими персонажами, свого стану не усвідомлює, зарекомендував себе з негативної сторони, займаній посаді не відповідає, не розуміє та не виконує наказів. Внаслідок психічного захворювання - параноїдної шизофренії становить небезпеку для себе та оточуючих, не може забезпечити свої життєві потреби, має неохайний вигляд, брудний одяг, не дотримується порядку, істи йде тоді, коли йому нагадують. ОСОБА_3 було запропоновано добровільну госпіталізацію, від чого від категорично відмовляється. Не надав добровільної згоди на госпіталізацію. Під час несення військової служби може становити небезпеку для себе та оточуючих.

У судовому засіданні лікар, який входив у склад комісійного огляду - ОСОБА_7 , заявлені вимоги підтримала, просила суд задовольнити заяву та госпіталізувати ОСОБА_3 в психіатричний стаціонар Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в примусовому порядку. ОСОБА_3 не може усвідомлювати свої дії, становить загрозу для оточуючих.

Лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_7 пояснила, що внаслідок психічного захворювання, мачних ідей (говорить, що терористи насильно утримують його на території України та інше), неадекватної поведінки, ОСОБА_3 не може усвідомлювіати свої дії, становить небезпеку для себе та оточуючих. Госпіталізація в примусовому порядку це єдиний спосіб покращити його психічний стан, провести обстеження та лікування.

Заінтересована особа - ОСОБА_4 , який є тимчасово виконуючим обов`язки командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , просив заяву задоволити та госпіталізувати ОСОБА_3 до психіатричного закладу в примусвому порядку. Пояснив, що ОСОБА_3 не розуміє та не виконує наказів, веде розмови із собою та вигаданими персонажами, вірить у свої вигадані історії, становить небезпеку для себе та інших військових, під час повітряної тривоги , незважаючи на те, що військові мають обов`язок йти в укриття, він в укриття не йде, за ним постійно шукають. При направленні у зону бойових дій, внаслідок того, що він здатний дезорієнтуватися, він може видати своє місцерозташування, що призведе до його загибелі, а також інших військових. На думку заінтересованої особи, примусова госпіталізація це єдиний вихід для ОСОБА_3 пройти обстеження, лікування, ВЛК та звільнитися з військової служби.

ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо його примусової госпіталізації, бажає лікуватися в невропатолога амбулаторно, висловлював ідеї щодо залишення України. Пояснення ОСОБА_3 були непослідовними, на запитання учасників процесу чітких відповідей надати не зміг.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви, оскільки , на його думку, заявником не доведено, що ОСОБА_3 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що становлять небезпеку для себе чи оточуючих або неспроможний самостійно задовільнити свої основні життєві потреби.

Адвокат Гордон І.М. просив відмовити в задоволенні заяви з підстав, викладених у відзиві на заяву.

Захисник заяву заперечив, з мотивів того, що долучені до заяви.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров"я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України "Про основи законодавства України про охорону здоров"я", Закону України "Про психіатричну допомогу" та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року ЄСПЛ звертає увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об"єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Згідно з ч.ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу», виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про психіатричну допомогу" тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам"яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, вій психічний стан і поведінку.

ОСОБА_3 було направлено до КНП ЛОР ЛОКПЛ за заявою ТВО начальника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії.

ОСОБА_3 був оглянутий черговими лікарями-психіатрами приймального відділення КНП ЛОР "ЛОКПЛ" ОСОБА_6 , ОСОБА_1 20 березня 2024 р., які дійшли висновку про необхідність його госпіталізації в примусовому порядку в психіатричний стаціонар у зв`язку з наявністю в нього тяжкого психічного розладу: порушення мислення, емоцій. Не розуміє наказів, не виконує наказів, покидає військову частину без дозволу, конфліктує з іншими. Діагноз:гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Враховуючи наведене, на підставі ст.14 "Закону України "Про психіатричну допомогу" ОСОБА_3 потребує госпіталізації у стаціонарне відділення КНП ЛО ЛОКПЛ в примусовому порядку до моменту огляду комісією лікарів-психіатрів протягом 24 годин для визначення доцільності застосування подальшої процедури примусової госпіталізації.

Відповідно до Висновку комісії лікарів психіатрів 3-го відділення від 21 березня 2024 року, ОСОБА_3 страждає на психічний розлад: параноїдну шизофренію і потребує госпіталізації та лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. Внаслідок цього вказаний громадянин не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Критика до свого стану відсутня.

Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.339 ЦПК України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Відповідно до ч.1 ст.341 ЦПК України, заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги - протягом 24 годин; про психіатричний огляд - протягом трьох днів; про надання амбулаторної психіатричної допомоги, її продовження та продовження госпіталізації - протягом десяти днів.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки ОСОБА_3 хворіє на тяжке психічне захворювання - параноїдну шизофренію, внаслідок чого позбавлений здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, виявляє реальні наміри вчинити дії, що становлять небезпеку для нього та оточуючих, неспроможний самостійно задовільняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, про що свідчить рішення чергових лікарів-психіатрів про госпіталізацію від 20.03.2024р., висновок комісії лікарів психіатрів від 21.03.2024р., пояснення представника заявника, лікуючого-лікаря-психіатра, заінтересованої особи, сам зовнішній вигляд ОСОБА_3 , який є неохайним, неможливість чітко відповідати на запитання учасників процесу, суд вважає за необхідне госпіталізувати ОСОБА_3 в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. При цьому суд погоджується з доводами представника заявника, лікаря-психіатра та заінтересованої особи ТВО командира 1 механізованого батальйону НОМЕР_1 ОСОБА_4 , що ОСОБА_3 становить небезпеку для себе та оточуючих, зокрема, військовослужбовців, з якими він служить, про що свідчить його поведінка під час ракетної небезпеки (невиконання вимог щодо перебування в укритті). Суд також погоджується з доводами заінтересованої особи та представника лікарні та лікаря-психіатра, що ОСОБА_3 при направленні у зону бойових дій, внаслідок того, що він здатний дезорієнтуватися, може видати своє місцерозташування, що може призвести до його загибелі, а також військових, з якими він несе службу.

Розглядаючи дану справу суд враховує підпункт "е" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР), відповідно до кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заява Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 273, 293, 339-342, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Заяву задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в психіатричний стаціонар Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Мигаль Г.П.

Присяжні Яремко Л.М.

Чорний В.В.