ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року

м. Харків

справа № 639/5079/23

провадження № 22-ц/818/535/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - Моторне ( транспортне) страхове бюро України

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року ухвалене у складі судді Єрмоленко В.Б.,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Моторне (транспортне) страхове бюро України ( далі МТСБУ) звернулося до суду з позовом про стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 14 989,41 грн, трьох відсотків річних від простроченої суми боргу-2532 грн та судового збору.

В обґрунтування позову зазначало, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.12.2021 задоволені позовні вимоги МТСБУ і стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України виплачене страхове відшкодування у розмірі 37483 грн 19 коп, понесені витрати по сплаті судового збору 2270 грн, а всього- 39753,19 грн. На виконання рішення суду, 13.07.2022 державним виконавцем Холодногірсько - Новобаварського ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження. Фактичне виконання рішення суду в повному обсязі відбулось 21.06.2023. На думку позивача, за період прострочення виконання грошового зобов`язання, починаючи з 20.03.2021, тобто з дня відкриття провадження у справі Жовтневим районним судом м. Харкова за позовом про стягнення страхового відшкодування до дня виконання рішення суду 20.06.2023 боржник має на підставі ст. 625 ЦК України сплатити позивачеві зазначену суму за порушення виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2023 позовні вимоги Моторного ( транспортного) страхового бюро України задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного ( транспортного) страхового бюро України за прострочення виконання грошового зобов`язання 3% річних від простроченої суми за період з 11.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 143 грн 76 коп, інфляційні втрати у розмірі 1161 грн 11 коп, понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 198 грн 61 коп, а всього 1503 грн 48 коп.

Рішення мотивовано тим, що згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Стягненню підлягає тільки неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно до 24 лютого 2022 року

Не погодившись з рішенням суду Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути суму інфляційних та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період з 11.02.2022 по 20.06.2023.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє права кредитора на отримання сум передбачених ст.625 ЦК України. Апелянт зазначив, що норма ст.625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Скаржник зауважив, що суд помилково послався на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, адже дана норму стосується договірних зобов`язань, що виникають на підставі домовленості його учасників. Апелянт зазначив, що між Позивачем та Відповідачем не було укладено жодних договорів про надання позик чи кредити, виплати проводились за пошкоджений транспортний засіб в порядку регресу за рішенням суду.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 24.11.2019, в місті Харкові по вул. Малиновського, 10/14, з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Mitsubishi Outlander» державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль «Аudi А3», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження.

На день ДТП 24.11.2019 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi Outlander» , державний номерний знак НОМЕР_1 не була застрахована.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного ( транспортного) страхового бюро України виплачене страхове відшкодування у розмірі 37483 ,19 грн., понесені витрати по сплаті судового збору 2270 грн. а всього- 39753 ,19 грн. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Станом на 01.09.2023 виконавче провадження, відкрите Холодногірсько-Новобаварським ВДВС у м.Харкові завершено. МТСБУ надало витяг з даних бухгалтерського обліку позивача про зарахування на рахунок 21 червня 2023 від ОСОБА_1 «за регресним вимаганням» зазначеної суми.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції посилався на пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, проте дане посилання є помилковим оскільки дана норма поширюється виключно на кредитні правовідносини.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.

У постанові від 16 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/21962/15-ц відступила від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 520/16692/16-ц зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, необхідно дійти висновку про те, що грошове зобов`язання це цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбачено статтею 625 цього Кодексу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 та Верховним Судом не встановлено підстав для відступлення від неї.

У справі, що переглядається, у відповідача виник юридичний обов`язок здійснити відповідний платіж на виконання рішення суду, яким з нього стягнуто заборгованість на користь МТСБУ, а тому позивач має право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат в повному обсязі за період з 20.03.2021, тобто з дня набрання рішення законної сили 11.01.2022 до дня виконання рішення суду 20.06.2023.

Апеляційний судом погоджується з розрахунком позивача зазначеним в апеляційній скарзі відповідно до якого інфляційні втрати за період з 20.03.2021 по 11.01.2022 становлять -12 880,91 грн та 3% становлять -1 718,64 грн.

Відповідачем не надано до суду альтернативного розрахунку.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем під час звернення до суду першої інстанції було сплачено 2684 грн судового збору, оскільки позовна заява задоволена на 83,3% то з відповідача на користь МТСБУ підлягає стягненню 2235,77 (2684х83,3%) грн судового збору.

Під час звернення до суду апеляційної інстанцій було сплачено судовий збір у розмірі 4026 оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню зазначена сума підлягає стягненню з Відповідача.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року скасувати. Ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги Моторного ( транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного ( транспортного) страхового бюро України за прострочення виконання грошового зобов`язання 3% річних від простроченої суми за період з 11.01.2022 по 20.06.2023 у розмірі 12880 грн 91 коп, інфляційні втрати-1718 грн 64 коп, а всього 14599 (чотирнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 55 (п`ятдесят п`ять ) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного ( транспортного) страхового бюро України судовий збір сплачений в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 4249 (чотири тисячі двісті сорок дев`ять) грн 77 (сімдесят сім) коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук