ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1232/24 Справа № 191/2053/23 Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційної суми та трьох відсотків річних

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2023 рокунадійшов до суду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційної суми та трьох відсотків річних, на підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.05.2023 року про направлення справи за підсудністю.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача, шлюб з якою розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2016 року. Після розірвання шлюбу відповідачка змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

Рішенням Самарського районного суду від 22.07.2020 року, що набрало чинності 29.06.2021 року було поділено нажите майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а саме: виділено ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; виділено ОСОБА_6 на праві власності квартиру АДРЕСА_2 .

Крім того, цим же рішенням з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 стягнуто в рахунок компенсації вартості частини спільного майна 87120,50 грн., а також судові витрати зі сплаченого судового збору, в розмірі 4725,34 грн. та за висновком судової експертизи 9403,20 грн., а всього 101249,04 грн.

Виконавче провадження щодо стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів знаходиться у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича.

Станом на 01.03.2023 року відповідачка сплатила 19.12.2022 року 8090,91 грн.; 05.01.2023 року 8636,37 грн.; 17.02.2023 року 8636,37 грн., що підтверджується довідкою приватного виконавця Лисенка Ю.О.

Розрахунок інфляційної суми за період з 01 липня 2021 року по 28.02.2022 року:

-з 01.07.2021 р. по 31.12.2021 р. 103,4%;

-з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 р. - 126,6%;

-січень 2023 100,8% та лютий 2023 100,7%.

Інфляційна сума за цей період складає:

-за період з 01.07.2021 по грудень 2022 (103,4% + 126,6%) 130,9 %, тобто, 101249,04 х 130,9% =132534.99 101249,04 = 31285,95 грн.;

-за січень 2023 р. інфляція склала 100,8%, тобто, 101249,04 - 8090,91 - 8636,37 = 84521,76 х 100,8% = 85197,93 84521,76 = 676,17 грн.;

-за лютий 2023 р. інфляція склала 100,7 %, тобто, 84521,76-8636,37 = 75885,39 х 100,7%= 76416,59 - 75885,39 = 531,19 грн.

Всього інфляційна сума з урахуванням сплачених сум станом на 01.03.2023 року складає 32493,31 грн.

Розрахунок 3% річних за період з 29.06.2021 року по 28.02.2023 року з урахуванням сплачених сум:

-з 29.06.2021 по 18.12.2022 724 дні (101249,04 х 3% : 365 х 724) 6025,01 грн.;

-з 20.12.2022 по 04.01.2023 16 днів (101249,04-8090,941= 93158,13х3%:365х16) 122,51 грн.;

-за період з 06.01.2023 по 16.02.2023 42 дні (93158,13 8636,37 = 84521,76 х 3% : 365 х 42) 291,77 грн.;

-за період з 18.02.2023 по 28.02.2023 11 днів (84158.13 - 8636,37= 75885,39 х 3% : 365 х 11) 68,61 грн.;

Всього 3% річних станом на 01.03.2023 року складає 6507,90 грн.

Всього підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача 39001,21 грн. інфляційну суму та 3% річних (а.с.3-5).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційної суми та трьох відсотків річних задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційну суму за період з 01 липня 2021 року по 28 лютого 2023 року включно в розмірі 32493,31 грн., 3% річних за період з 29.06.2021 року по 28.02.2023 року в розмірі 6507,90 грн., а всього 39001,21 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у сумі 1073,60 грн.(а.с.50-53).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення суду та відмовити у задоволені позовних вимог (а.с.61-66).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2020 року спільне нажите майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 поділено наступним чином: виділено ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3 ; виділено ОСОБА_6 на праві власності квартиру АДРЕСА_4 та визнано за нею право власності на цю квартиру. Також рішенням суду з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартості частини спільного майна 87120,50 грн. (а.с.11).

Відповідно до постанови ВП №70387111 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартості частини спільного майна в сумі 87120,50 грн. (а.с.12).

Згідно з відповіддю приватного виконавця Лисенка Ю.О. від 23.02.2023 року станом на момент надання відповіді залишок нестягнутої суми заборгованості за виконавчим документом ВП №70387111 складає 75885,39 грн. (а.с.13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що наразі існує виконавче провадження на підставі рішення суду, а також те, що позивачем виконано рішення суду щодо поділу спільно нажитого майна, а відповідачкою не виконується зобов`язання зі сплати в рахунок компенсації вартості частини зазначеного спільного майна, що є підставою для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду.

Як було зазначено, між сторонами виникло зобов`язання щодо невиконання рішення суду про компенсацію вартості майна. Вказані обставини не були спростовані стороною відповідача, як і розрахунок, наданий позивачем.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-534 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те що частина друга статті 625 ЦК України застосовується лише до договірних зобов`язання, колегія суддів відхиляє, з огляду на вищевикладене. Крім того, судова практика у цій категорії справ є незмінною відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року № 14-16 цс 18 (№ 686/21962/15-ц).

Доводи апеляційної скарги щодо невірного розрахунку, колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки апелянтом не наведений власний розрахунок, а лише висловлена думка щодо неправильної оцінки доказів судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: