Справа №489/2481/23
Провадження №2/489/126/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Рум`янцевої Н.О., із секретарем судових засідань Войтенко К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю

встановив.

Представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просив суд: встановити факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавицею ОСОБА_2 , однією сім`єю з серпня 2004 року до часу смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 з серпня 2004 року проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 255 кв.м., кадастровий номер: :03:021:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , окрім позивача, немає. 26 липня 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до приватного нотаріуса з метою оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_2 . Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Валієвою В.В. від 26.07.2021, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки ОСОБА_1 не надано документів підтверджуючих його проживання однією сім`єю зі спадкодавицею ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 30.05.2023, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано докази.

Ухвалою суду від 21.08.2023, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 25.01.2024, відкладено розгляд справи та витребувано докази.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. На позовних вимогах наполягає. Проти заочного рішення не заперечує.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ММР відповідно до вимог чинного законодавства.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову .

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.05.2011.

Як вбачається з Державного Акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 749310 від 28.11.2005, ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки, площею 255 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 255 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

23 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Валієвої В.В. з метою оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Валієвої В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.07.2021 за вих. № 143/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки ОСОБА_1 не надано документів підтверджуючих його проживання однією сім`єю зі спадкодавицею ОСОБА_2 .

Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 24/2021, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, суд вправі задовольняти заяви про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частин 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавицею ОСОБА_2 є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц. Крім того, вказаний висновок застосований Верховним Судом також у постановах від 28 травня 2021 року у справі № 182/653/17 та від 01 вересня 2021 року у справі № 523/9720/17.

Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 з серпня 2004 року проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 до дня смерті останньої.

Як вбачається з Акту № 1 та Акту № 2 про проживання за певною адресою, підписаного свідками, який не містить дати складання, ОСОБА_1 проживає у будинку АДРЕСА_2 з 2004 року. Додатково повідомляють, що ОСОБА_1 проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 .

Крім того, на підтвердження факту проживання однією сім`єю зі спадкодавицею, позивачем долучені до матеріалів справи копії фотознімків.

Як вбачається з протоколів опитування свідків адвокатом Абакумовим С.М., свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом 20 років проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, спільно вели домашнє господарство, та всіх святах були разом.

Доказів на спростування вказаних обставин суду не надано.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Встановлення вказаного факту має для позивача юридичне значення, оскільки від цього залежить можливість оформлення спадкових прав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими відповідно до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнити.

Встановити факт постійного проживання не менш п`яти років ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі спадкодавицею ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Повний текст судового рішення складено «15» березня 2024.

Суддя Н.О. Рум`янцева