ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2335/24 Справа № 212/2317/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Тимченко О.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/2317/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 17 лютого 2017 року (суддя Дехта Р.В.), ухвалене в приміщенні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 22 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з заначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 14 березня 2007 року уклали кредитний договір № KRHTGK00150679 згідно умов якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 18 000 доларів США терміном до 13 лютого 2022 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування в строки та порядку, визначеними умовами договору. Позивач свої зобов`язання виконав та надав ОСОБА_1 кредитні кошти в узгодженому сторонами розмірі 18 000 дол. США, однак ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконує належним чином у зв`язку з чим станом на 04 квітня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 16 277, 80 дол. США (з урахуванням штрафних санкцій та сплати відсотків.). В забезпечення виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань 14 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № KRHTGK00150679/1, згідно умов якого останній зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань боржника ОСОБА_1 за кредитним договором солідарно. На адреси відповідачів позивачем було надіслано повідомлення від 05 квітня 2016 року про наявність заборгованості за кредитним договором та пропозиція сплатити заборгованість в досудовому порядку. Пропозиція Банку виконана боржниками не була.

Просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 16 277 дол. США 80 центів, що за курсом 26,10 відповідно до службового розпорядження Національного банку України складає 424 850 гривень 46 копійок за кредитним договором №KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 17 лютого 2017 рокупозов задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 16 277 дол. США 80 центів, що за курсом 26,10 відповідно до службового розпорядження Національного банку України складає 424 850 гривень 46 копійок за кредитним договором №KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 624 гривень 02 копійки; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 624 гривень 02 копійки.

Судове рішення мотивоване наявністю правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 17 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що кредитний договір № KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року укладався між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 для придбання нерухомості житлового призначення, отже даний вид кредиту являється споживчим. Як умовами кредитного договору, так і законодавством України встановлено спеціальний порядок стягнення як поточної заборгованості, так і дострокового стягнення заборгованості за споживчим кредитом, за умов якого у позичальника виникає обов`язок дострокового повернення боргу. Відповідно до реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (претензій до боржників) від 28 серпня 2013 року № 3895 позивач направляв вимогу ОСОБА_1 за адресою його реєстрації, однак доказів отримання вимоги відповідачем матеріали справи не містять. Отже у позичальника не виникло зобов`язання дострокового виконання кредитного договору, оскільки позичальник був позбавлений свого права усунути порушення умов кредитного договору і уникнути дострокового повернення кредиту. Вказують на те, що відповідно до пункту 13 Договору поруки, зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Пунктом 16 Договору поруки передбачено, що предметом цього договору є, зокрема, сплата відсотків в розмірі 1,00% за місяць (12% за рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. Разом з тим, відповідно до розрахунку суми заборгованості позивача з 18 листопада 2008 року розмір річних відсотків за користування кредитом зріс з 12% до 14,04%, що свідчить про припинення поруки у зв`язку із зміною зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до договору №KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 18 000 доларів США з терміном повернення до 13 березня 2022 року. Під час укладення договору сторонами по справі було досягнуто згоди щодо суттєвих його умов що підтверджується їх підписами.

Відповідно до договору поруки від 14 березня 2007 року №KRHTGK00150679/1, поручитель ОСОБА_2 взяв на себе обов`язок за виконання позивальником своїх обов`язків за кредитним договором №KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав належним чином, надав ОСОБА_1 кредит у встановленому договором розмірі.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, згідно наданого позивачем розрахунку, у відповідача ОСОБА_1 станом на 04 квітня 2016 року виникла заборгованість, яка складається із наступного: 12 328 ,89 дол. США - заборгованості за кредитом, 2 398,46 дол. США заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 418,70 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 347, 49 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 9, 58 дол. США - штраф (фіксована частина); 774 , 68 дол. США - процентна складова штрафу.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, рішення суду першої інстанції повній мір не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

В даному випадку зміст пункту 7.1 Кредитного договору № KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року свідчить про те, що кредит позичальнику був наданий для придбання житла.

Отже, наданий ОСОБА_1 кредит є споживчим.

В матеріалах справи містяться вимоги, що датовані 05 квітня 2016 року та адресовані позичальнику та поручителю про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року, що повинно бути проведено протягом 5 календарних днів з дати отримання цієї вимоги.

Такі вимоги позивач обґрунтував посилаючись на кредитний договір № KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року.

Між тим, частина 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час складення досудової вимоги 05 квітня 2016 року, передбачала, що якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Аналогічні положення містить і стаття 16 Закону України «Про споживче кредитування», який набув чинності з 10 червня 2017 року.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлена кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України під час апеляційного перегляду справи підлягає застосуванню релевантна практика Великої Палати Верховного Суду, яка не була застосована судом першої інстанції на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи, що право кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати належна реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», у суду першої інстанції не було підстав для стягнення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлені вимоги про дострокове повернення кредитів, а відповідачами такі вимоги було отримано.

Сам по собі номер та дата вихідної кореспонденції проставлені на досудових вимогах не є достовірним доказом їх фактичного відправлення адресатам.

Також матеріали справи взагалі не містять доказів про отримання відповідачами досудових вимог.

При цьому зміст досудових вимог від 05 квітня 2016 року, доданих Банком до справи, пов`язує початок перебігу строку усунення позичальником порушення умов договору про споживчий кредит з датою фактичного вручення цих вимог, тобто протягом 5 днів з дати одержання цих повідомлень.

Датою фактичного відправлення вказаних досудових вимог, без доказів отримання їх відповідачами, є 08 квітня 2016 року.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом про дострокове повернення кредиту 14 квітня 2016 року (а.с.26), тобто через 6 днів з дня відправлення вимог без належних доказів отримання відповідачами вказаних вимог.

Враховуючи наведене, судова колегія доходить висновку, що у відповідачів (позичальника та поручителя) не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитними договорами, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком були фактично направлені вимоги про дострокове повернення кредитів, а відповідачами такі вимоги дійсно були отримані саме у 60-ти денний строк, що передував зверненню Банком до суду з даним позовом, як того вимагав Закон України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент складання досудових вимог.

В такому випадку на користь Банку підлягає стягненню лише прострочена заборгованість станом на 05 квітня 2016 року, визначена в повідомленні про наявність заборгованості, яка становить 4 023,13 дол. США та складається із 907,38 дол. США - заборгованості за кредитом, 2 326,20 дол. США заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 418,70 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 351,61 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Право на дострокове стягнення з відповідачів всієї суми кредиту за договором кредиту № KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року у позивача за наведених обставин, не виникло.

У зв`язку з наведеним вище колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що у позичальника не виникло зобов`язання дострокового виконання кредитного договору.

Крім того, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідачів про те, що порука ОСОБА_2 припинена з підстав, передбачених частинами першою, четвертою статті 559 ЦК України, оскільки банк в однострунному порядку та без згоди поручителя змінив відсоткову ставку за Кредитним договором з 12 % річних до 14,04 % річних, у зв`язку з чим змінився обсяг відповідальності поручителя, а також банк не пред`явив вимоги до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Так, відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (частина перша статті 654 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 753/21637/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 758/8433/15-ц, від 18 грудня 2018 року у справі № 369/7339/16-ц, від 04 липня 2019 року у справі № 758/13055/16-ц, на які послався заявник в касаційній скарзі.

В постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 752/16018/15-ц викладено правовий висновок про те, що згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки. Надання згоди учасником товариства з обмеженою відповідальністю, який є одночасно поручителем, на збільшення процентної ставки за наданим товариству кредитом без дотримання зазначених вище вимог не свідчить про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності як поручителя і тягне за собою припинення поруки.

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц зазначено, що висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення Кредитного договору, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 752/16018/15-ц, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2021 року у справі № 187/1063/16-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 159/2146/15-ц.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку про припинення поруки ОСОБА_2 з наведених підстав та у зв`язку з тим, що починаючи з 18 листопада 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку підвищило розмір відсоткової ставки за Кредитним договором KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року з 12 % річних до 14,04 % річних, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції не звернув уваги на вище зазначене та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» простроченої заборгованості за договором кредиту № KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року, яка станом на 05 квітня 2016 року становить 4 023,13 дол. США та складається із 907,38 дол. США - заборгованості за кредитом, 2 326,20 дол. США заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 418,70 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 351,61 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В іншій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1, 2, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок апеляційного суду про часткове задоволення апеляційної скарги відповідачів, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає сплаті судовий збір за подання позову в розмірі 1 593,18 грн пропорційно задоволених позовних вимог. Відповідачу ОСОБА_1 не підлягає компенсації сума судового збору, сплачена за апеляційну скаргу, оскільки ним сплачено за подання апеляційної скарги 2 436,03 грн, що відповідає пропорційності задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 , з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 436,03 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 17 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення у справі.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за договором кредиту № KRHTGK00150679 від 14 березня 2007 року, яка станом на 05 квітня 2016 року становить 4 023 (чотири тисячі двадцять три) долара США 13 центів, яка складається із 907,38 дол. США - заборгованості за кредитом, 2 326,20 дол. США заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 418,70 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 351,61 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 593 (одна тисяча п`ятсот дев`яноста три) гривні 18 копійок.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн 03 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: Я.М.Бондар

В.П.Зубакова