ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5651/23Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/323/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

у відсутності учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №607/5651/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Гриців Ольга Ярославівна на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року (постановлену суддею Дзюбичем В.Л.) у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПП «Тернопількомсервіс» про стягнення витрат з оплати житлово-комунальних послуг,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2024 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Гриців О.Я. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення із позивачів витрат на правову допомогу, яка була надана при розгляді заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, за результатами розгляду якої 08 січня 2024 року судом було постановлену ухвалу про задоволення даної заяви.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявника адвокат Гриців О.Я. просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 12 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною та необґрунтованою.

Вказує на те, що заявники не можуть бути позбавлені гарантованого конституційного права на правничу допомогу, а отже їм мають бути компенсовані пов`язані з цим витрати.

Звертає увагу на те, що разом з заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, заявником було подано заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.

Зазначає, що клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відсутнє.

Від представника ОСОБА_3 адвоката Сампари Н.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити її без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 залишити без змін.

Звертає увагу на те, що основним рішенням, яким вирішено спір по суті позовних вимог є рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року, яке набрало законної сили та яким вирішувалось питання розподілу судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу.

Вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до переконання про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення, оскільки розгляд заяви представника відповідача здійснювався в порядку виконання судових рішень.

Зазначає, що ЦПК України не передбачено ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу при постановленні ухвали про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Гриців О.Я. надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі скаржника. Апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі та просить її задовольнити..

Від представника ОСОБА_3 - адвоката Сампари Н.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі ОСОБА_3 . Апеляційну скаргу просять залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.

Судом встановлено, що 08.01.2024 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постановлено ухвалу, якою визнано виконавчі листи, що видані 10.10.2023 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.09.2023 року по справі №607/5651/23, такими, що не підлягають виконанню повністю.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.09.2023 року у справі №607/5651/23 вирішено спір по суті та здійснено розподіл судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Постановляючи ухвалу про відмову в ухвалені додаткового судового рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення, оскільки розгляд заяви представника відповідача адвоката Гриців О.Я. здійснювався в порядку виконання судових рішень та вимогами ЦПК України не передбачено ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу при постановленні ухвали про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, оскільки питання розподілу витрат на правову допомогу судом вирішено при ухваленні рішення у справі.

З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З врахуванням положень вище викладених норм процесуального законодавства сторона цивільного процесу має право на компенсації понесених судових витрат в тому числі і на правничу допомогу.

В чинними нормах цивільного процесуального законодавства відсутні обмеження щодо компенсації вказаних витрат сторони понесених при розгляді судом заяв на стадії виконання судового рішення, як і відсутні заборони щодо постановлення додаткового судового рішення ( ухвали) з цього питання.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Касаційного Господарського Суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 918/858/16 суд, що ухвалив рішення має право постановити додаткову ухвалу з приводу розподілу судових витрат.

Відповідно до положень статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення,може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Таким чином тлумачення статті 270 ЦПК України свідчить, що додаткове рішення може бути ухвалено лише судом, що ухвалив судове рішення по суті спору.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частинами першою та третьою статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Систему судоустрою складають: місцеві суди; апеляційні суди; Верховний Суд.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову як дотримання всіх правил юрисдикції та підсудності.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо неможливості розподілу судових витрат на стадії виконання рішення суду є хибними, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, а тому й судові витрати, пов`язані з розгляд справи на даній стадії, як окремій стадії судового процесу, підлягають розподілу відповідно до вимог процесуального закону.

Однак, враховуючи, що вирішення вказаного питання віднесено до компетенції суду, що ухвалив рішення по суті - вирішував питання по суті заявленого клопотання, і цього обов`язку суд першої інстанції не виконав та не дав оцінки заявленому клопотання по суті, не визначив розмір вказаних судових витрат з врахування положень ст. 137, 141 ЦПК України, інші учасники справи були позбавлені можливості надати свої заперечення по заявленому клопотанню, тому вирішення вказаного питання судом апеляційної інстанції є неможливим, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, визначених ст. 379 ЦПК України, та направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Гриців Ольга Ярославівна задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2024 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Костів О.З.