ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2719/24 Справа № 185/7597/23 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити певні дії, (суддя першої інстанції Болдирєва У.М),

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив зобов`язати відповідача виплатити позивачу належну йому одноразову допомогу відповідно до п. 12.13 Колективного договору у розмірі трьої його середньомісячних виплат.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зобов`язано Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу при першому звільненні з підприємства, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі, передбачену пунктом 12.13 Колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Слинько І.П. та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Мотивує скаргу тим, що позивач звільнився за власним бажанням 06.12.2022 року, в той же день йому було надано копію наказу, письмову повідомлення про нараховані суми при звільненні та проведений повний розрахунок. Перебіг позовної давності для звернення до суду з даним позовом почався з дня звільнення. З вказаним позовом ОСОБА_2 звернувя 07.06.2023 року, через 6 місяців з моменту. Коли він дізнався/повинен був дізнатися про порушення його прав.

ОСОБА_3 просила рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно п .1-2 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин;

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Оскільки дана справа визнана судом першої інстанції малозначною та виникає із трудових відносин, апеляційний суд вважає, що її розгляд слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в ній матеріалами у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у галузі вугільної промисловості з 28 жовтня 1992 року по 06 грудня 2022 року, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 . (а.с.4-13).

Наказом директора Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 237/4 від 06 грудня 2022 року звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (стаття 38 КЗпП України) ОСОБА_1 , начальника зміни виробничої служби заступника директора з виробництва.

У цьому ж наказі вказано про здійснення остаточного розрахунку, виплату компенсації за невикористані дні відпустки. ОСОБА_1 засвідчив власним підписом отримання копії наказу про звільнення та письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми 06 грудня 2022 року.

Як передбачено Колективним договором ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (пункт 12.13), працівнику, який має право на пенсію за віком, інвалідністю чи за стажем, при першому його звільненні з підприємств ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (незалежно від статті та причини звільнення, окрім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) виплачується одноразова допомога (фінансова допомога), розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку. (а.с.23)

ОСОБА_1 має стаж роботи на підприємствах вугільної промисловості, однак при першому звільненні з підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» йому не була виплачена одноразова допомога, передбачена пунктом 12.13 Колективного договору.

Поновлюючі позивачу строк звернення до суду з даним позовом та частково задовольняючі його вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що представником позивача в межах тримісячного строку після початку перебігу позовної давності вчинялися дії щодо добровільного вирішення спору шляхом направлення письмових звернень до відповідача.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Виходячи зі змісту цієї норми, важливо розрізняти початок перебігу строку для звернення до суду залежно від виду позовних вимог. Про це зауважив Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 року по справі № 682/2782/18.

Позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача виплатити йому одноразову допомогу відповідно до пункту 12.13 Колективного договору у розмірі трьох середньомісячних заробітків. Тобто позивач просить захистити своє порушене право на отримання у день звільнення всіх належних від підприємства сум. Про порушення свого права позивач мав дізнатися у день звільнення, коли отримав копію наказу про звільнення та письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні.

Позивач підтвердив власноручним підписом в наказі, що отримав письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні 06 грудня 2022 року.

Тому у даному випадку перебіг позовної давності для звернення до суду з позовом про зобов`язання відповідача виплатити одноразову допомогу при звільненні починається з 06 грудня 2022 року.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про не застосування судом першої інстанції строків позовної давності.

Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Цей строк застосовується судом незалежно від наявності заяви відповідача про застосування такого строку.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк звернення до суду за вирішенням трудового спору обраховується з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення місячний строк обраховується з дня вручення працівникові копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, тобто ця норма містить вичерпний перелік обставин, з настанням яких починається перебіг строку звернення до суду.

У постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі №6-2426цс15 зроблено висновок, що статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Строки, встановлені ст. 233 КЗпП України, можуть бути поновлені лише за наявності поважних причин. При цьому поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які можна вважати поважними.

Як зазначено у позові, наказ про звільнення позивач отримав 06.12.2022 року та починаючи з 10.02.2023 року його представник почав звертатися до відповідача про виплату позивачу коштів відповідно до Колективного договору.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30 березня 2020 року КЗпП України доповнено Главою XIX Прикінцеві положення, відповідно до якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року №1236 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України було встановлено карантин.

Позивач отримавши копію наказу про звільнення 06.12.2022 року звернувся з даним позовом 07.06.2023 року, тобто в період дії карантину та війскового стану.

Таким чином, строк на звернення з заявою про вирішення трудового спору позивачем не пропущено, оскільки визначений ст. 233 КЗпП України строк був продовжений на строк дії карантину.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України , апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська