ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/5847/22
Провадження № 22-ц/821/66/24
Категорія: 306010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Прокурор Черкаської обласної прокуратури Гриценко С., начальник Головного управління Національної поліції в Черкаській області Куратченко М., начальник Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у Черкаській області,

треті особи: Черкаська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Черкаській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2023року (ухваленого під головуванням судді Кондрацької Н.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси ) у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокурора Черкаської обласної прокуратури Гриценка С., начальника ГУ НП у Черкаській області Куратченка М., Начальника управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у Черкаській області, треті особи: Черкаська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Черкаській області про захист честі та гідності і спростування неправдивої інформації, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

10 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до Прокурора Черкаської обласної прокуратури Гриценка С., начальника ГУ НП у Черкаській області Куратченка М., начальника управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у Черкаській області, треті особи: Черкаська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Черкаській області про захист честі та гідності і спростування неправдивої інформації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому 17.11.2010 Придніпровським РВВС м. Черкаси було пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України і 17.11.2010 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а 25.04.2011 кримінальну справу № 01119 на підставі ст. 232 КПК України направлено до суду.

Вказує, що 18.01.2022 з форми та тексту ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси Пироженко В. (справа 712/12857/21) він дізнався про відсутність у природі кримінальної справи № 02011119 та , за якою ОСОБА_1 17.11.2010 заочно пред`явлено обвинувачення за вчинення кримінального правопорушення ч. 1 ст. 321 КК України та по якій заочно 17.11.2010 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а 30.04.2011 кримінальна справа начебто була у порядку ст. 232 КПК України з обвинувальним висновком направлено до суду.

Позивач зазначив, що він у березні 2012 року звернувся до державтоінспекції Черкаського УМВС України на предмет отримання нового водійського посвідчення з причини його втрати. За результатами перевірки заяви було повідомлено, що позивач з 17.11.2010 є обвинуваченим за ч. 1 ст. 321 КК України і стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а кримінальна справа на підставі ст. 232 КПК України 25.04.2011 направлена до суду.

Вказує, що з ним не проводились ніякі слідчі дії, а слідчий Придніпровського РВВС м. Черкаси ОСОБА_2 відмовилась пояснювати будь-що стосовно порушеної нею 17.11.2010 справи. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси (справа 4-667/12) від 12.04.2012 було скасовано постанову слідчого Фрей А.П. від 17.11.2010 про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України.

Також, 14.08.2012 слідчий Придніпровського РВВС м. Черкаси Ніколюк П.П. з невстановлених міркувань створив двійник кримінальної справи, а саме сфальсифікував нову незаконну постанову про повторне порушення кримінальної справи № 2 відносно ОСОБА_1 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України.

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Чечот А. постановою від 01.11.2012 відмовила у задоволенні скарги на незаконну постанову про порушення кримінальної справи слідчим Ніколюком П., оскільки оскаржену постанову скасував перший заступник прокурора м. Черкаси

ОСОБА_3 вказує, що йому також було відмовлено у наданні для ознайомлення кримінальної справи, оскільки слідчий кримінальну справу до суду не надав.

У подальшому, 18.01.2022 слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Пироженко В.Д. постановила ухвалу (справа 712/12857/21), якою відмовила у зміні запобіжного заходу. Оскільки, відповідно до вимоги першого заступника керівника Черкаської окружної прокуратури Шляхова А. від 13.01.2021 №163-509-22 встановлено, що відповідно до акту приймання- передачі документів та майна від 01.04.2019 до Черкаської місцевої прокуратури та Черкаської окружної прокуратури кримінальні справи № та 2 за ч. 1 ст. 321 КК України по обвинуваченню ОСОБА_1 та наглядове провадження не передавались. Робить висновок, що станом на 02.11.2022 кримінальне провадження відсутнє.

Листом заступника начальника Черкаського управління ДВБ НП України № К-96/42-23/01 від 07.05.2021 повідомлено, що відповідно до інформації УІАП ГУ НП у Черкаській області в ІА «Кримінальна статистика» відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колишнім Придніпровським РВ УМВС в Черкаській області порушено кримінальні справи №02011119 та 2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України, які 30.04.2011 в порядку ст. 232 КПК України з обвинувальним висновком направлені до суду.

Однак, вказує позивач, цього не може бути, оскільки 12.04.2012 суддею Соснівського районного суду м.Черкаси Бащенком С.М. скасовано постанову слідчого від 17.11.2010 про порушення кримінальної справи та 01.11.2012 постанову про порушення кримінальної справи від 14.08.2012 скасовано першим заступником прокурора м. Черкаси Заплотинським Ю.

Факт ненадходження до суду кримінальних справ №02011119 та за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України щодо ОСОБА_1 підтверджується повідомленнями голови Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2020 та в.о. голови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.07.2020 про те, що кримінальні справи відносно ОСОБА_1 до вказаних судів не надходили за періоди 2010-2020 та 2010-2011 відповідно.

Такі взаємовиключні події і факти засвідчують, що заочно пред`явлене Придніпровським РВ УМВС України у Черкаській області обвинувачення від 17.11.2010 про вчинення ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України та обрання щодо нього 17.11.2010 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з направленням 24.04.2011 до суду на підставі ст. 232 КПК України кримінальної справи №01119, є неправдивою інформацією, яка підлягає скасуванню у судовому порядку, так як є такою, що проявляє неповагу до гідності та честі позивача.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким визнати неправдивою інформацією факти, події та докази, надані міліцією, поліцією та прокуратурою і судами, які засвідчують про пред`явлене Придніпровським РВ УМВС України у Черкаській області обвинувачення від 17.11.2010 про вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , злочину, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України та обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з направленням до суду 24.04.2011 року на підставі ст. 232 КПК України кримінальної справи № 01119, спростувати таку неправдиву інформацію, відкликати неправдиву інформацію у відповідності до ст.ст. 277,279 ЦК України, здійснивши відкликання даної інформації таким самим способом, як вона була поширена та вказана станом на 10.09.2021 у довідці *0 680132052 серії ІІА № 2587544 Міністерства Внутрішніх Справ України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2023 року у позові ОСОБА_1 до Прокурора Черкаської обласної прокуратури Гриценка С., начальника ГУ НП у Черкаській області Куратченка М., Начальника управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у Черкаській області, треті особи: Черкаська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Черкаській області про захист честі та гідності і спростування неправдивої інформації відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із підстав неможливості судового захисту прав позивача у обраний ним спосіб.

Також суд прийняв до уваги, що позивачем не залучені до справи належні відповідачі, що позбавляє можливості ефективним способом захистити права останнього, у зв`язку із чим суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з вказаних вище підстав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 31 серпня 2023 року ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення виниклого спору по суті, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Мотиви апеляційної скарги аналогічні позовним вимогам, крім того, ОСОБА_1 вказав, що судом першої інстанції позивача було позбавлено права на захист його прав та інтересів державним адвокатом.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 20 листопада 2023 року, представник Черкаської обласної прокуратури Палій О.О. вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

В обгрунтування відзиву вказує, що не можна погодитись із твердженням позивача щодо незаконності ухваленого судом рішення, оскільки під час ухвалення рішення суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України вирішив всі питання щодо даного спору.

Посилаючись на п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно якої відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також є автором цієї інформації, вказує, що Черкаська обласна прокуратура не є власником, володільцем та розпорядником інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» та не здійснювала розповсюдження у будь-який спосіб інформації про те, що ОСОБА_1 є особою, якій 17.11.2010 Придніпровським РВВС м. Черкаси пред`явлено обвинувачення у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України і обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, тому не є належним відповідачем у справі, оскільки позивачем не доведено факт будь-якого розповсюдження відповідачем вказаної інформації відносно позивача третім особам.

У запереченнях на апеляційну скаргу, які надійшли до Черкаського апеляційного суду 21 листопада 2023 року, представник Головного управління Національної поліції в Черкаській області Колєснік Н.І., вважаючи рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.07.2023 таким, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства, просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що прокурорами Черкаської окружної прокуратури публічне обвинувачення у кримінальних справах № , № 01119 та № стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 321 КК України не підтримується. Вказані справи до Черкаської місцевої та Черкаської окружної прокуратур не передавались.

За повідомленням Придніпровського та Соснівського районних судів м. Черкаси, вказані вище кримінальні справи до суду не надходили та, відповідно, рішення в них не приймались.

З метою встановлення місцезнаходження матеріалів кримінальних справ та отримання інформації про результати їх розслідування, Черкаською окружною прокуратурою 13.01.2022 до СУ ГУНП в Черкаській області в порядку ст. 25 Закону України «Про прокуратуру» скеровано вимогу про усунення порушень вимог кримінального процесуального законодавства. За результатами розгляду вказаного документа реагування СУ ГУНП в Черкаській області лише повідомило, що кримінальні справи № та № за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 321 КК України об`єднано та в порядку ст. 232 КПК України (в редакції 1960 року) 25.04.2011 скеровано до суду.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає йому повно

і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У законодавстві робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (стаття 30 Закону України «Про інформацію»).

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи

ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив суд визнати неправдивою інформацією факти, події та докази, надані міліцією, поліцією та прокуратурою і судами, які засвідчують про пред`явлене Придніпровським РВ УМВС України у Черкаській області обвинувачення від 17.11.2010 про вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , злочину, передбаченого ч. 1 ст. 32 КК України та обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з направленням до суду 24.04.2011 року на підставі ст. 232 КПК України кримінальної справи № 01119, спростувати таку неправдиву інформацію, відкликати неправдиву інформацію у відповідності до ст.ст. 277,279 ЦК України, здійснювати відкликання інформації таким самим способом, як вона була поширена та вказана станом на 10.09.2021 у довідці *0 680132052 серії ІІА № 2587544 Міністерства Внутрішніх Справ України.

Суд правильно вирішив спір, виходячи із суб`єктного складу осіб, залучених до участі у справі саме позивачем, оскільки в силу вимог процесуального закону на позивача покладено обов`язок визначати відповідача (відповідачів) у справі. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі (статті 50, 51 ЦПК України).

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Викладене узгоджується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц,який враховано судом першої інстанції при вирішенні спору.

Ураховуючи наведене, відповідачами у справі мають бути автор та власник веб-сайта відповідного інформаційного матеріалу.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідачі прокурор Черкаської обласної прокуратури, начальник Головного управління Національної поліції у Черкаській області та начальник Департаменту внутрішної безпеки не є власниками, володільцями та розпорядниками інформаційно - аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», не здійснювали розповсюдження у будь - який спосіб інформації щодо ОСОБА_1 відносно того, що він є особою, якій 17.11.2010 Придніпровським РВВС м. Черкаси пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України і обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно до Положення про єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 № 1024 визначено, що власником і розпорядником єдиної інформаційної системи МВС, до якого включено інформаційно аналітичну систему «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» є держава в особі МВС. Володільцем інформації, що обробляється в центральній підсистемі єдиної інформаційної системи МВС, є Міністерство внутрішніх справ.

Згідно положення про інформаційно-аналітичну систему «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», затвердженого наказом МВС України від 30.03.2022 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.04.2022 № 425/37761 визначено, що власником ІАС та володільцем інформації, що обробляється в ІАС, є держава в особі Міністерства внутрішніх справ України, що здійснює організаційне, нормативно-правове забезпечення функціонування ІАС та контроль за дотриманням вимог законодавства ведення ІАС.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду, що позивачем не залучені до справи належні відповідачі, що позбавляє можливості ефективним способом захистити права останнього, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з вказаних вище підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що позивача судом першої інстанції було позбавлено права на захист державним адвокатом є необґрунтованими, оскільки із листа Черкаського місцевого центру безоплатної вторинної правової допомоги від 18.05.2023 № 100/02-24/496 вбачається, що згідно рішення про заміну адвоката від 18.05.2023 №4 для представництва інтересів ОСОБА_1 у суді визначено адвоката Колотило Л.М.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокурора Черкаської обласної прокуратури Гриценка С., начальника ГУНП у Черкаській області Куратченка М., Начальника управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у Черкаській області, треті особи: Черкаська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Черкаській області про захист честі та гідності і спростування неправдивої інформації залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 14 березня 2024 року/