Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1836/23
Провадження № 2/382/143/24
РІШЕННЯ

Іменем України

14 березня 2024 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

за учасью секретаря Русу В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту проживання однією сім`єю, відповідно до вимог якого просила встановити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за час його життя, після розірвання шлюбу у 1992 році по 10 серпня 2023 року.

Позов обгрунтовано тим, що з 13 грудня 1983 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який 1992 року розірвала. Близько через місяць після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відновили шлюбні стосунки та постійно проживали однією родиною, вели спільне господарство та побут, мали спільний бюджет, спільне харчування, здійснювали спільну участь в утриманні будинку та ремонті. Як вбачається з витягу про реєстрацію осіб, місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 10.09.1988 р. по 10.08.2023 р., у період з 10.09.1988 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були зареєстровані за однією адресою по АДРЕСА_1 . При цьому, факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю також підтверджується актом обстеження від 16.10.2023, спільними фотографіями та показами свідків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Поховання та сплата поминального обіду здійснювалося за рахунок позивачки, що підтверджується копіями товарних чеків від 11.08.2023. Смерть ОСОБА_3 настала в результаті нещасного випадку на виробництві, що підтверджується копією акту спеціального розслідування від 06.09.2023.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України ОСОБА_2 являється спадкоємицею першої черги за законом.

В силу вимог ст. 1264 ЦК України позивачка по справі являється спадкоємицею четвертої черги за законом .

В передбачений законодавством термін до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивачка не зверталася, однак вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки була постійно зареєстрована разом із ОСОБА_3 за однією адресою.

За час спільного проживання однією родиною позивачкою та ОСОБА_3 було набуто ряд майна, зокрема холодильник, телевізор, диван.

В той же час, після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 забрала вищевказане майно та стала стверджувати, що дане майно є особисто її батька.

Проте, зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивачка вважає за необхідне звернутися до суду із заявою щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

При цьому, слід зауважити, що встановлення даного факту впливатиме також на отримання позивачкою страхових виплат пов`язаних із нещасним випадком на виробництві, внаслідок якого ОСОБА_3 загинув, а тому з огляду на вказані обставини вважаємо за необхідне залучити до участі у даній справі Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, яке є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області.

Відтак, з огляду на дані обставини позивачка вважає за необхідне звернутися до суду з даним позовом.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» № 4451/70).

В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (рішення від 17 червня 2011 року, заява № 21037/05), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 08.11.2023 року відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Зобов`язано приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Черних О. В. (юридична адреса: вул. Каштанова алея, 1 м. Яготин) надати до суду інформаційну довідку із спадкового реєстру щодо реєстрації спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (юридична адреса: вул. Каштанова алея 4 м. Яготин Київської області) надати до суду належним чином завірені копію актового запису про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який було зареєстровано 13 грудня 1983 року, а також копію актового запису про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який було розірвано у 1992 році.

Ухвалою судді від 08.01.2024 року закінчено підготовче провадження по справі та призначено праву до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх зодоволити.

Представник позивача в судовому засідання просила задоволити позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засіжання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в заяві до суду позовні вимоги визнала.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань не направляв.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслугавши сторону заявника, показання свідків, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Так, з показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вбачається, що знають заявницю по справі. У ОСОБА_5 , померлий працював та разом з ОСОБА_1 він проживав, разом з нею, і по заробітну плату приходили разом, яку отримавав померлий, і він віддавав ОСОБА_1 цю заробітну плату. Також їздили разом померлий та ОСОБА_1 по яблука, по дрова. Проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом та підстав вважати, що вони проживають окремо не було. ОСОБА_6 перебувала у гостях у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , знає їх біля 10 років, вони проживали разом, мали спільний бюджет, час від часу заходила до них у гості. Похорона відбувала заявниця та її донька.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . З 13 грудня 1983 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який 1992 року розірвала. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.7-9, 29-30).

Поховання та поминальний обід здійснювала ОСОБА_1 , що підтверджується товарним чеком та накладною (а.с.10).

Як вбачається з витягу про реєстрацію осіб, місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 10.09.1988 р. по 10.08.2023 р., у період з 10.09.1988 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були зареєстровані за однією адресою по АДРЕСА_1 (а.с.11).

При цьому, факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю також підтверджується актом обстеження від 16.10.2023 року (а.с.12).

Смерть ОСОБА_3 настала в результаті нещасного випадку що стався 03.08.2023 року о 10 одині 15 хвилин на виробництві Яготинського відділення "Червоне заряччя" ТОВ "Морозівська птахофабрика", що підтверджується копією акту спеціального розслідування від 06.09.2023 року (а.с.13-19).

На виконання ухвали суду від 08.11.2023 року, Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направив на адерсу суду копію актового запису про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_7 №221 від 13.12.1983 року (а.с.29) та копію актового запису про розірвання щлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , актовий запис №60 від 18.05.1992 року (а.с.30).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру відносно ОСОБА_3 в Спадковому реєстрі відомості відсутні (а.с.33).

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області наданого ОСОБА_8 вбачається, що відсутні підстави для призначення одноразової допомоги сім`ї загиблого, оскільки відсутній документ (свідоцтво органу реєстрації актів громадського стану про шлюб) що підтверджує факт родинних зв`язків (а.с.37).

Так, відповідно до ч. 3 ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105 та п. 5.2.7. Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 право на одержання страхових виплат мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює (не перебуває у трудових відносинах або не є фізичною особою-підприємцем) та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Згідно із ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Так, за приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п..

Відносини щодо місця проживання фізичної особи регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Цим законом замість прописки введений режим реєстрації фізичних осіб при зміні місця їх проживання або перебування за їх заявою. Закон виділяє власне «місце проживання» та «місце перебування».

Згідно зі ст. 3 цього Закону місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

В силу ст. 74 Сімейного Кодексу України «Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.»

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 р. у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 р. у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 р. у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 р. у справі № 490/10757/16-ц.

У постанові від 4 липня 2018 року по справі № 404/2163/16-ц Верховний Суд звернув увагу на те, що про наявність сімейних відносин може свідчити реєстрація місця проживання та (або) фактичне проживання за однією адресою з спадкодавцем. Разом з тим, відсутність такої реєстрації за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «[…] у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відтак, суд вважає встановленим, що з 13 грудня 1983 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який 1992 року розірвала. Проте, як вбачається з показань свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після розірвання шлюбу відновили шлюбні стосунки без їх реєстрації та постійно проживали однією родиною, вели спільний побут, мали спільний бюджет.

Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для заявниці юридичне значення, оскільки відсутність документів про родинний зв`язок із спадкодавцем унеможливлює оформлення нею спадщини, тому звернення до суду є правомірним. Вирішення цього питання в іншому порядку, окрім судового, є неможливим.

Згідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Оцінюючи досліджені докази в сукупності, суд вважає, що є всі підстави до задоволення даної заяви.

Керуючись ст. ст. 258-259, 265, 268, 293-294, 315, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту проживання однією сім`єю, задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за час його життя, після розірвання шлюбу у 1992 році по 10 серпня 2023 року.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 26березня 2024 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26.03.2024 року.

Суддя Кисіль О.А.