Справа № 128/1167/24
РІШЕННЯ

Іменем України

25.03.2024 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Кострюкова Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Вінницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаною заявою, яку обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є рідною племінницею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 тітка заявниці ОСОБА_2 померла на тимчасово окупованій території України, а саме у с. Підгірне, Старобешівського району Донецької області. За фактом смерті ОСОБА_2 відділом ДРАЦС Старобешівського районного управління юстиції Міністерства юстиції так званої «донецької народної республіки» було зроблено актовий запис № 317 від 01.07.2019 та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Вказує, що заявниця є спадкоємицею ОСОБА_2 за заповітом та через свого представника звернулась до Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області від 05.02.2024 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв`язку з тим, що не надано належні документи, які б могли посвідчити факт смерті ОСОБА_2 . Згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, встановити факт смерті ОСОБА_2 також не можливо. При цьому, отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , видане відповідно до норм законодавства України, неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Документ, що посвідчує смерть ОСОБА_2 , а саме повторне Свідоцтво про смерть від 17.05.2023, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому таке свідоцтво суперечить національному законодавству та не може бути прийнятим відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану".

Так, встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України необхідний заявниці для здійснення реєстрації смерті державним органом України з метою подальшого оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

За вказаних обставин ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Підгірне, Старобешівського району Донецької області України (а.с. 1 - 5).

Ухвалою суду від 25.03.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до невідкладного судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с. 25).

В судове засідання учасники справи не з`явились.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву, в якій просить проводити розгляд заяви у її відсутність, заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи, Вінницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)в судове засідання також не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянкою України та перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (а.с. 7).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 17.05.2023 «отделом ЗАГС Старобешевского районного управления министерства юстиции донецкой народной республики», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Підгірне Старобешівського району Донецької області, про що 01.07.2019 зроблено відповідний актовий запис про смерть № 317 (а.с. 8, 9).

За життя 02.08.2004 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, за яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповіла своїй племінниці ОСОБА_1 (а.с. 10).

На підтвердження родинних зв`язків із померлою ОСОБА_2 заявницею надано копію її свідоцтва про народження, Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20.03.2024, копію свідоцтва про одруження (а.с. 11 - 13), а також копію свідоцтва про одруження ОСОБА_3 , відомості про відсутність запису про народження ОСОБА_3 , копію довідки Відділу реєстрації актів громадянського стану від 03.07.2002 про запис про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , де її батьками зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та копію довідки Відділу реєстрації актів громадянського стану від 03.07.2002 про реєстрацію 20.10.1953 одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , та ОСОБА_8 змінено прізвище на « ОСОБА_9 », та копію відповіді Державного архіву Вінницької області від 14.03.2024 про відсутність запису про народження ОСОБА_4 (а.с. 14 - 18).

Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.02.2024 № 186/02-31, державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області Є. Когутницьким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 на майно, яка належить ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постанова нотаріуса мотивована тим, що нотаріусу не надано належні документи, які могли б посвідчити факт смерті ОСОБА_2 , згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с. 19).

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі - перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020, яка набрала законної сили 19.07.2020, у Донецькій області утворено Кальміуський район (з адміністративним центром у місті Кальміуське) у складі територій Бойківської селищної, Докучаєвської міської, Кальміуської міської, Новоазовської міської, Старобешівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Згідно розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, вся територія Кальміуського району Донецької області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту смерті 28.06.2019 її тітки ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України у с. Підгірне Старобешівського (тепер Кальміуського) району Донецької області з метою оформлення спадкових прав, оскільки ОСОБА_2 за життя 02.08.2004 склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно заявниці.

Судом встановлено, що факт, який просить встановити заявник, має для неї юридичне зазначення, та, зважаючи на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність належних документів, які могли б посвідчити факт смерті ОСОБА_2 , іншого способу його встановлення законом не передбачено, та вказаний факт доведено наданими та дослідженими судом доказами, які підтверджують, що тітка заявниці дійсно померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України в с. Підгірне, Старобешівського району, Донецької області.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги заявника є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в передбачений законом спосіб.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Керуючись ст.ст. 263 - 265, 268, 293, 294, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Вінницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій територіїзадовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасово окупованій території України, а саме в с. Підгірне, Старобешівського району Донецької області України.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: Вінницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: вул. Замостянська, 7, м. Вінниця, 21007, .

Повний текст рішення складено 25.03.2024.

Суддя: