П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року м. Київ

Справа №760/12680/23

Провадження 22-ц/824/6458/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 20 березня 2024 року

Повний текст постанови складено 22 березня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

учасники справи: позивач: ОСОБА_1

відповідач: Генеральна прокуратура України (Офісу

Генерального прокурора)

третя особа Київська міська прокуратура

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Сулигою Станіславом Олеговичем, на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Київська міська прокуратура, про припинення обтяження нерухомого майна шляхом звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва із вищезазначеним позовом, у якому просить звільнити майно з-під арешту, накладеного постановою про накладення арешту на майно, серія та номер БН, видана 14 жовтня 2010 року, видавник Генеральна прокуратура України, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження, реєстраційний номер запису 33225837 від 22.10.2010, підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно серія та номер БН, видана 14 жовтня 2010 року, видавник Генеральна прокуратура України, вид обтяження: арешт нерухомого майна, обтяжувач Генеральна прокуратура України, об`єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 13 вересня 2019 року ОСОБА_1 як стягувачу передано у власність квартиру, яка раніше належала боржнику ОСОБА_2 . З 14 вересня 2019 року позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Постанова про накладення арешту на майно БН від 14 жовтня 2010 року була винесена слідчим у кримінальній справі №49-2544, в якій боржник ОСОБА_2 був спочатку підозрюваним, а наразі є обвинувачем/підсудним, справа слухається в Голосіївському районному суді м. Києва за правилами КПК 1960 року. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року в цій кримінальній справі відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування арешту з цієї квартири, зазначено, що це питання буде вирішуватись судом при постановленні вироку.

21 листопада 2023 до суду надійшла заява представника позивача про уточнення позовних вимог, у якій просить звільнити з-під арешту квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати постанову про накладення арешту на майно, серія та номер БН, видана 14.10.2010, видавник Генеральна прокуратура України в частині накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Київська міська прокуратура, про припинення обтяження нерухомого майна шляхом звільнення майна з-під арешту - закрито.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, представник ОСОБА_1 адвокат Сулига С.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що підставами закриття провадження у справі є: справа №760/12680/23 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, наявність ухвали Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 757/16836/20 від 16 вересня 2021 року про закриття провадження у справі, яка набрала законної сили постановлена між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав

Тож на думку суду відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю.

05 червня 2023 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою «Про звільнення майна з-під арешту» з основною вимогою звільнити з-під арешту належну Позивачу на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та похідною вимогою скасувати державну реєстрацію обтяження квартири, відповідно до Заяви Позивача «Про усунення недоліків позовної заяви, уточнення позовних вимог» від 30 червня 2023 року, після прийняття якої судом було відкрито провадження у справі Ухвалою суду від 03 липня 2023 року.

Ці вимоги є обраним позивачем способом захисту порушеного цивільного права власності позивача накладеним на квартиру арештом.

Тож саме порушення арештом майна цивільного права позивача на розпорядження квартирою, належну позивачу з 14 вересня 2019 року на праві власності, стало підставою звернення з позовом до суду за захистом порушеного права власності Позивача.

Вказані у позовній заяві позивача обставини, що мають значення для справи, та надані на їх підтвердження позивачем у додатках до позовної заяви докази, а саме обставина наявності права власності Позивача на квартиру (Додаток №3, №4 до позовної заяви), обставина наявності арешту майна Позивача (Додаток №6 до позовної заяви), що порушує право власності Позивача, обставина накладення цього арешту майна на права (майно) іншої особи, яка є обвинуваченою у кримінальній справі та до якої Позивач не має жодного стосунку (Додаток №5, №6 до позовної заяви), обставина звернення Позивача з Клопотанням про скасування арешту квартири у кримінальному провадженні з підстави захисту порушеного права власності на квартиру та відмову Голосіївського районного суду м. Києва розглядати це Клопотання з підстави захисту порушеного права власності Позивача (Додаток №7, №8 до позовної заяви), які були ретельно обґрунтовані Позивачем у позовній заяві «Про звільнення майна з-під арешту» від 05 червня 2023 року та Заяві «Про усунення недоліків позовної заяви, уточнення позовних вимог» від 30 червня 2023 року, не були встановлені Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/12680/23 від 22 листопада 2023 року «Про закриття провадження у справі» та підлягають встановленню.

Саме встановлення вказаних вище обставин справи судом щодо порушення цивільних прав Позивача та неможливість захисту цих цивільних прав Позивача в порядку іншого, а саме кримінального судочинства, обґрунтовує право Позивача на розгляд справи № №760/12680/23 у порядку цивільного судочинства.

Разом з цим підлягають встановленню судом обставини щодо відмови Голосіївським районним судом м. Києва розглядати клопотання позивача про скасування арешту квартири у кримінальному провадженні з підстави захисту порушеного права власності на квартиру, неможливість оскарження Постанови Голосіївського районного суду м. Києва, ухваленою судом за КПК України 1960 року (Додаток №7, №8 до позовної заяви), відмова суду при розгляді Клопотання Позивача про скасування арешту квартири у кримінальному провадженні застосувати до цих правовідносин норми КПК України 2012 року відповідно до висновків Верховного Суду (всі прийняті судові рішення є Постановами відповідно до КПК 1960 року, а не Ухвалами відповідно до КПК 2012 року).

Вказані вище обставини не були встановлені ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/12680/23 від 22 листопада 2023 року про закриття провадження у справі та підлягають встановленню, оскільки встановлення вказаних вище обставин справи судом обґрунтовує неможливість розгляду справи №760/12680/23 з підстави захисту порушеного цивільного права власності Позивача в порядку кримінального судочинства.

Таким чином неповне з`ясування та неповнота встановлення судом обставин, що мають значення для справи, при постановленні ухвали оскаржуваної ухвали про закриття провадження у справ» призвело до необгрунтованого висновку суду що справа №760/12680/23 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказані вище обставини справи №760/12680/23 були ретельно обґрунтовані Позивачем та підтверджені доказами у позовній заяві «Про звільнення майна з-під арешту» від 05 червня 2023 року, Заяві «Про усунення недоліків позовної заяви, уточнення позовних вимог» від 30 червня 2023 року та Запереченнях на клопотання Відповідача щодо закриття провадження у справі від 20.11.2023 року, які містяться у матеріалах справи, однак розглянуті та враховані судом в оскаржуваній ухвалі не були.

Щодо необґрунтованості висновку суду про набрання законної сили постановленої ухвали суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

16 вересня 2021 року Солом`янським районним судом м. Києва була постановлена Ухвала «Про закриття провадження» у справі № 757/16836/20.

Вказана вище Ухвала набрала законної сили та не була оскаржена Позивачем, оскільки після постановления ухвали позивач погодився з висновком суду щодо можливості, як вказано в ухвалі від 16.09.2021 року у справі № 757/16836/20, в порядку кримінального судочинства забезпечити ефективний захист права на майно власника майна та відновлення права на майно, на яке був накладений арешт.

Однак наслідком звернення Позивача з Клопотанням про скасування арешту квартири у кримінальному провадженні з підстави захисту порушеного права власності на квартиру та відмова Голосіївського районного суду м. Києва розглядати це Клопотання з підстав захисту порушеного права власності Позивача неможливість оскарження цієї Постанови суду, виявилась обставина неможливості захисту порушеного права власності Позивача на квартиру в порядку кримінального судочинства та потреба Позивача у захисті порушеного права власності в порядку саме цивільного судочинства шляхом подання позову у справі №760/12680/23.

Апелянт не погоджується, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва «Про закриття провадження» у справі № 757/16836/20 від 16.09.2021 року та ухвали Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/12680/23 від 22 листопада 2023 року про закриття провадження у справі постановлені з приводу спору про той самий предмет.

Предметом спору у справі № 757/16836/20 відповідно Ухвали Солом`янського районного суду м. Києва «Про закриття провадження» від 16.09.2021 року є «припинення обтяження нерухомого майна».

Предметом спору у справі №760/12680/23 відповідно до Ухвали про залишення позовної заяви без руху від 20 червня 2023 року, Ухвали про прийнятгя позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження у справі від 03 липня 2023 року, Ухвали про перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження від 03 серпня 2023 року, позовної заяви Позивача «Про звільнення майна з-під арешту» від 05 червня 2023 року, Заяви Позивача «Про усунення недоліків позовної заяви, уточнення позовних вимог» від 30 червня 2023 року, Заяви Позивача «Про уточнення позовних вимог» від 20.11.2023 року є «звільнення майна з-під арешту».

Зазначає, що в Ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/12680/23 від 22 листопада 2023 року «Про закриття провадження у справі», у протиріччі усім зазначеним вище документам, без будь яких підстав, дивним чином предмет спору зазначений вже як «припинення обтяження нерухомого майна шляхом звільнення майна з-під арешту».

Позивачем у справі №760/12680/23 вказаний вище предмет спору та відповідні позовні вимоги ніколи не заявлялись, тож поява цього надуманого судом визначення предмету спору може свідчити лише про маніпуляції суду предметом спору з метою закриття провадження у справі №760/12680/23 шляхом підгонки іншого визначеного Позивачем у позовній заяві предмету спору з відповідними вимогами, під вже існуючий предмет спору у справі № 757/16836/20, для штучного створення судом підстави для закриття провадження у справі, що є підставою окремої скарги на думку Позивача.

Таким чином предметом спору у справі №760/12680/23 щодо «звільнення майна з-під арешту» є правовідношення із скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні на майно Позивача, який не є учасником цього провадження, з підстав захисту порушеного цивільного права власності Позивача та неможливості Позивачем у інший спосіб захистити своє порушене право власності у кримінальному провадженні, окрім як захистити своє право власності в порядку цивільного судочинства, з приводу чого виник правовий спор Позивача та Відповідача та відповідної наявності чи відсутності підстав скасування арешту майна в порядку цивільного судочинства, накладеного у кримінальному провадженні, як способу захисту порушеного права власності Позивача.

Предметом спору у справі № 757/16836/20 щодо «припинення обтяження нерухомого майна» об`єктом спірних правовідносин є правовідношення з реєстрації обтяження нерухомого майна, яке є наслідком, а не підставою накладеного у кримінальному провадженні арешту майна, з приводу чого виник правовий спор Позивача та Відповідача, та відповідно наявності чи відсутності підстав припинення реєстрації такого обтяження.

Предметом спору у справі №760/12680/23 щодо звільнення майна з-під арешту об`єктом спірних правовідносин є саме скасування підстави, за основною вимогою Позивача, арешту майна Позивача, накладеного у кримінальній справі, як способу захисту порушеного права власності Позивача, в порядку цивільного судочинства з підстав неможливості захисту порушеного права власності в порядку кримінального судочинства, похідною від якої є вимога скасування державної реєстрації обтяження квартири.

Тож Ухвала Солом`янського районного суду м. Києва «Про закриття провадження» у справі № 757/16836/20 від 16.09.2021 року та Ухвала Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/12680/23 від 22 листопада 2023 року «Про закриття провадження у справі» постановлені з приводу спору про різні предмети, а не про той самий предмет, тож саме тому Позивачем заявлені різні позовні вимоги до Відповідача в якості обраного ним способу захисту порушеного права власності Позивача.

Апелянт не погоджується, що Ухвала Солом`янського районного суду м. Києва «Про закриття провадження» у справі № 757/16836/20 від 16.09.2021 року та Ухвали Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/12680/23 від 22 листопада 2023 року «Про закриття провадження у справі» постановлені з приводу спору із тих самих підстав.

Як зазначено вище, предметом спору у справі №760/12680/23 щодо «звільнення майна з-під арешту» є правовідношення із скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні на майно Позивача, який не є учасником цього провадження, з підстав захисту порушеного цивільного права власності Позивача та неможливості Позивачем у інший спосіб захистити своє порушене право власності окрім як захистити своє право власності в порядку цивільного судочинства.

Тож обставини, що обґрунтовують позовні вимоги Позивача та які є підставами позову у справі №760/12680/23 та докази на їх підтвердження з наявністю яких закон, а саме ст.8, ст.41 Конституції України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини, ст.2, ст.10, ст.19 ЦПК України, ст.15, 16, 316,317, 319, 321,391 ЦК України надає право Позивачу звернутися до суду за захистом свого порушеного арештом майна права власності з вимогою звільнення майна з-під арешту, накладеному у кримінальній справі, в порядку цивільного судочинства, та які є наслідком спроби Позивача виконати Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва «Про закриття провадження» у справі № 757/16836/20 від 16.09.2021 року, яких не існувало на час звернення до суду Позивачем у справі № 757/16836/20, є іншими обставинами, ніж у справі № 757/16836/20, та які і є підставами позову у справі №760/12680/23, а саме: відмова Голосіївського районного суду м. Києва розглядати Клопотання Позивача про скасування арешту квартири у кримінальному провадженні з підстави захисту порушеного права власності на квартиру, неможливість оскарження Постанови Голосіївського районного суду м. Києва, ухваленої судом за КПК України 1960 року (Додаток №7, №8 до позовної заяви), відмова суду при розгляді Клопотання Позивача про скасування ареші`у квартири у кримінальному провадженні застосувати до цих правовідносин норми КПК України 2012 року, про що ретельно зазначено Позивачем у позовної заяві «Про звільнення майна з-під арешту» від 05 червня 2023 року та Заяві Позивача «Про усунення недоліків позовної заяви, уточнення позовних вимог» від 30 червня 2023 року.

Таким чином ухвала Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/12680/23 від 22 листопада 2023 року «Про закриття провадження у справі» була постановлена з приводу спору з інших підстав, які обґрунтовують неможливість ефективного захисту порушеного арештом майна права власності Позивача у порядку кримінального судочинства та право Позивача на захист свого права власності в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з викладеного вище Ухвала Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/12680/23 від 22 листопада 2023 року «Про закриття провадження у справі» є необгрунтованою та незаконною.

У відзиві на апеляцій скаргу представник Генеральної прокуратури України, посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

В судовому засіданні представник прокуратури Петрик В.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Представником позивача ОСОБА_1 авдокатом Сулига С.О. до апеляційного суду подано заяву про проведення судового засідання без участі сторони позивача (скаржника).

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Сулиги С.О.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, урахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до пунктів 1, 3 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо:

- справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

- набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Встановлено, що позивач звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Генеральної прокуратури України, у якому просила суд:

звільнити з під арешту, накладеного постановою Генеральної прокуратури України про накладення арешту на майно від 14 жовтня 2010 року, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження від 22 жовтня 2010 року № 33225837;

вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження від 22 жовтня 2010 року № 10397876.

У подальшому 21 листопада 2023 року, до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, а саме звільнити з-під арешту квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати постанову про накладення арешту на майно, серія та номер БН, видану 14 жовтня 2010 року, видавник Генеральна прокуратура України, в частині накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Київська міська прокуратура, про припинення обтяження нерухомого майна шляхом звільнення майна з-під арешту, закрито.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2020 року у справі № 757/16836/20 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про припинення обтяження нерухомого майна, за правилами загального позовного провадження у справі № 757/16836/20 позивач просив суд припинити обтяження нерухомого майна, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування запису про обтяження № 33225837 в ДРРП на нерухоме майно від 22.10.2010, скасувати арешт нерухомого майна (вищезазначеної квартири).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року у справі № 757/16836/20 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , до Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Київська міська прокуратура, про припинення обтяження нерухомого майна, скасування арешту, - закрито. Ухвала набрала законної сили та не оскаржена у апеляційному порядку.

Ухвала мотивована тим, що: «Генеральною прокуратурою України 29 серпня 2008 року порушено кримінальну справу № 49-2544 за фактами зловживання службовим становищем та службового підроблення службовими особами ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 cт. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, а 17 серпня 2010 року заступник начальника слідчого відділу Генеральної прокуратури Іщук B.C., розглянувши матеріали кримінальної справи № 49-2544, порушив кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України.

Постановою про об`єднання кримінальних справ в одне провадження від 25 серпня 2010 року кримінальну справу № 49-2544 об`єднано в одне провадження із кримінальною справою відносно ОСОБА_2 і присвоєно кримінальній справі № 49-2544.

14 жовтня 2010 року у кримінальній справі № 49-2544 заступником начальника 1-го слідчого відділу Головного управління з розслідування особливо важливих справ Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 було накладено арешт на житлові квартири, що належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , в тому числі й на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Кримінальна справа № 49-2544 направлена для розгляду по суті до Голосіївського районного суду міста Києва.

Як вбачається з відповіді Голосіївського районного суду міста Києва № 2601/17517/12 від 01 липня 2021 року, наданої на виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року, «дійсно у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває кримінальна справа № 2601/17517/12 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. З ст. 28, ч. 2 ст. 364-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України (та інших осіб). Кримінальна справа перебуває на стадії судового розгляду.

....арешт на житлові квартири, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 , було накладено у кримінальній справі № 49-2544 постановою заступника начальника 1-го слідчого відділу Генеральної прокуратури України від 14 жовтня 2010 року, як на майно, яке належить на праві приватної власності обвинуваченому ОСОБА_2 .

Таким чином, оскільки арешт на майно (квартиру) накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України 1960 року, а кримінальна справа, в якій накладено арешт на спірне майно, не закрита і справа перебуває на розгляді в Голосіївському районному суді міста Києва, питання про зняття такого арешту повинно розглядатися за правилами кримінального судочинства».

Крім того, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року у іншій цивільній справі № 760/12259/22 відмовлено у відкритті провадження за цивільним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) про визнання правочину недійсним та скасування арешту на майно, накладеного постановою про накладення арешту на майно від 14,10.2010. Ухвала набрала законної сили та не оскаржена у апеляційному порядку.

Ухвала мотивована тим, що: «У своєму позові ОСОБА_1 ставить вимоги про визнання недійсною постанови прокуратури про накладення арешту на майно від 14 жовтня 2010 року, прийнятої в межах кримінального провадження, а також про скасування арешту, накладеного на належне їй майно.

Отже оскільки нормами КПК України в редакції 1960 року не було визначено порядку скасування арешту майна за ініціативою осіб які не були учасниками кримінального провадження, але є власниками або володільцями арештованого майна, при вирішенні зазначеного питання підлягають застосуванню норми КПК України в редакції 2012 року».

Крім того, позивач знаючи про вищезазначені ухвали Солом`янського районного суду міста Києва про закриття провадження та про відмову у відкриті провадження, повторно звернувся до суду із позовом між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно із частиною третьою статті 174 КПК України 2012 року прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України 2012 року).

Втім, частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у цій справі кримінальне провадження закрив постановою слідчий, який згідно з приписами КПК України 2012 року, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Такі висновки щодо застосування норм права зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі №727/2878/19 відступивши від висновку сформульованого в пункті 49 постанови від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц, у частині того, що питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.

Отже, установивши, що арешт на нерухоме майно накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України 2012 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що питання про зняття такого арешту треба розглядати за правилами кримінального судочинства.

Крім того, позивач знаючи про вищезазначені ухвали Солом`янського районного суду міста Києва про закриття провадження та про відмову у відкриті провадження, повторно звернувся до суду із позовом між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав»

Також необхідно зазначити, що арешт на нерухоме майно, в тому числі на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , накладено відповідно до положень Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України) (в редакції 1960 року) постановою заступника начальника слідчого відділу Генеральної прокуратури України від 14 жовтня 2010 року.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки набрала законної сили ухвала суду про закриття провадження у справі, постановлена з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо відмови Голосіївським районним судом м. Києва розглядати клопотання про скасування арешту квартири у кримінальному провадженні, неможливість оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва, ухваленого за КПК 1960 року та відмови суду при розгляді клопотання про скасування арешту квартири у кримінальному провадженні застосовувати норми КПК 2012 року, необхідно зазначити таке.

Голосіївським районним судом м. Києва 21 лютого 2022 року під час судового розгляду кримінальної справи № 49-2544, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про скасування арешту, визнання недійсною постанови про накладення арешту та припинення обтяжень з квартири за адресою: АДРЕСА_1 (постанова Голосіївського районного суду м. Києва 21.02.2022 долучена до матеріалів справи).

У вказаній постанові Голосіївським районним судом зазначено: «Що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна, суд, згідно вимог ст. 324 КПК України, вирішує при постановленні вироку.

Враховуючи, що на даний час судовий розгляд не завершено, керуючись вимогами процесуального законодавства, підстав для скасування арешту, визнання недійсною постанови про накладення арешту на квартиру та припинення обтяжень, суд не знаходить».

З вищевикладеного можливо дійти до висновку, що питання припинення обтяжень квартири за адресою: АДРЕСА_1 , буде вирішено Голосіївським районним судом при постановленні вироку.

Також Голосіївським районним судом м. Києва 03 лютого 2023 року та 19 квітня 2023 року під час судового розгляду кримінальної справи № 2601/17517/12 повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 , у тому числі, із застосуванням норм КПК України 2012 року, про скасування арешту на квартиру, та відмовлено в їх задоволенні (постанови Голосіївського районного суду м. Києва 03 лютого 2023 року та 19 квітня 2023 року долучено до матеріалів справи).

Відмовляючи в задоволенні клопотань, суд виходив з того, що представник заявника не надав в розпорядження суду достатніх та переконливих доказів того, що слідчим було незаконно накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві власності належала підсудному ОСОБА_2 . Окрім того, зважаючи що розгляд кримінальної справи триває, суд не вважає, що в застосуванні цього заходу на даний час відпала потреба.

Судом також зазначено, що враховуючи обставини того, що мало місце відчуження і перереєстрація на ОСОБА_1 права власності на майно, зокрема квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на час дії щодо неї обтяження в кримінальній справі (інформація з державного реєстру обтяжень), тобто в період дії постанови слідчого про накладення на неї арешту, який міг бути скасований лише судом, який розглядає дану кримінальну справу, а також зважаючи на те, що розгляд кримінальної справи триває, суд не вважає, що в застосуванні цього заходу на даний час відпала потреба.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що судом не надано оцінку та не прийнято процесуального рішення щодо поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог, оскілки в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції надав оцінку вказаній заяві зазначивши:«Щодо заяви представника позивача про уточнення позовних вимог, необхідно зазначити наступне.

Намагаючись втретє, відповідно до наявних копій ухвал, звернутися до Солом`янського районного суду міста Києва із позовом між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, позивач, подаючи вже після того, як про вищезазначені обставини повідомив суд представник відповідача, заяву про уточнення позовних вимог, таким чином намагається штучно створити інший, на перший погляд, додатковий, відмінний від первісного предмет спору для все ж таки розгляду цієї справи. В таких діях позивача суд вбачає ознаки зловживання своїми процесуальними правами.

Крім того, суд звертає увагу на те, що взагалі позовна заява про скасування постанови прокурора про накладення арешту на квартиру у кримінальній справі, яка прийнята на підставі положень КПК України, не може бути апріорі розглянути за правилами ЦПК України, що є самостійною підставою для вибору іншої юрисдикції, - кримінальної. Зазначена вимога може бути розглянута в порядку КПК України».

Таким чином, вказану заяву розглянуто судом першої інстанції і їй надано обґрунтований висновок.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі пунктів 1, 3 статті. 255 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Сулигою Станіславом Олеговичем,- залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна