ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2023 року

м. Харків

справа № 953/18425/21

провадження № 22-ц/818/141/24

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Тітченко О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінрайт»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінрайт» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2023 року ухвалене у складі судді Лисиченко С.М.,-

УСТАНОВИВ:

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення та надання ключів від замка вхідних дверей.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що квартира АДРЕСА_1 (далі-спірна квартира) належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №1128 від 11.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бакумовою А.В.( надалі Квартира). Позивач постійно проживає в зазначеній квартирі з 2008 року, зв`язку з нею ніколи не втрачав, в ній знаходяться його особисті речі, реєстрація права проживання та іншого житла яке б належало йому на праві власності не має. Квартира була придбана частково за його особисті кошти, а частково за кредитні кошти отримані за кредитним договором №6/4/2008/840-К/352, який укладений 11.04.2008 між ним та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (далі - Банк), правонаступником якого є ТОВ «Фінрайт» ( надалі ТОВ). На забезпечення виконання боргових зобов`язань за зазначеним кредитним Договором між ним та Банком було укладено Договір іпотеки за №6/4/2008/980-1/353 від 11 квітня 2008 року, відповідно до умов якого позивач передав Банку в іпотеку Квартиру. 30.07.2020 приватним нотаріусом ХМНО Бакумовою А.В. було здійснено реєстрацію права власності на Квартиру за відповідачем, проте жодного повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки на його адресу не надходило, суб`єктом оціночної діяльності оцінка спірної квартири на момент перереєстрації не здійснювалась. Також, договір № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, серія та номер: 90, від 29.04.2020, він ніколи не отримував та жодного повідомлення про відступлення права вимоги за вказаними договорами у порядку ст. 516 ЦК України на його адресу не надходило. У зв`язку з чим, він звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ПАТ «Комерційний банк «НАДРА», ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бакумова А.В. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру. Крім того, позивач зазначав, що в провадженні Київського районного суду м.Харкова перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, виселення із житлового приміщення, без надання іншого житлового приміщення, яке ухвалою суду від 07.09.2021 зупинено до розгляду по суті цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «НАДРА», ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ», приватний нотаріус ХМНО Бакумова А.В. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Таким чином, позивач вказує, що на теперішній час рішення суду про його примусове виселення із спірної квартири не існує. Проте приблизно о 12-30 год. 22.09.2021 він повернувся до Квартири , але потрапити до житла не зміг, оскільки замки до його житла було змінено. В Квартирі знаходились представники TOB «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ», які повідомили, що ТОВ є власником квартири, ніякі речі, документи, грошові кошти вони йому віддавати не будуть, оскільки нічого його тут немає, двері не відчинили, сказали, щоб він забирався. У зв`язку з чим позивач викликав наряд патрульної поліції та слідчо-оперативну групу, які по прибутті відібрали у нього пояснення з цього приводу та заяву про злочин за ст.162 КК України, 356 КК України, 185 КК України. Також, він подав заяву про вчинення злочину стосовно його незаконного виселення та позбавлення житла. Викладене свідчить, що його та членів його сім`ї примусово, в незаконний спосіб позбавили житла. Оскільки він не має іншого житла, особисті речі, документи, грошові кошти залишились в спірній квартирі, які відповідач категорично йому не віддає, він фактично набув статус особи без місця проживання, що змусило його звернутися до суду за захистом його прав.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 03.08.2023 позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надання ключів від замка вхідних дверей. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення мотивовано тим, що виселення позивача відбулося у спосіб, який не передбачений законом. При цьому, суд враховував, що право власності є непорушним, відповідач, як власник квартири має право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «Фінрайт» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі, зробив висновки що не відповідають дійсним обставинам у справі та вимогам закону . ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» за договором про відступлення прав вимоги, набув права вимоги до ОСОБА_6 за договором кредиту та іпотеки. 05.05.2020 Новим кредитором/Іпотекодержателем (ТОВ «ФК «Фінрайт») на адресу ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 направлено повідомлення № 30/04-167 від 30.04.2020 про відступлення права вимоги. Повідомлення направлено за адресою реєстрації/мешкання боржника/іпотекодавця ОСОБА_1 відповідно до умов кредитного договору та договору іпотеки. Банк відповідно до умов п.3 Договору, також повідомив про укладення цього Договору шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на веб-сайті Банк із дотриманням вимог законодавства України з питань захисту інформації, яка містить банківську таємницю, та захисту персональних даних. Відповідно до п. 12 Банк зобов`язується сприяти Новому кредитору/Іпотекодержателю у внесенні змін до відповідних державних реєстрів у зв`язку з укладанням цього Договору. Відповідно до умов договору іпотеки та вимог чинного законодавства України приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В. внесено запис до державного реєстру іпотек, що новим іпотекодержателем за іпотечним договором №6/4/2008/980-1/353 від 11.04.2008 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт». Надалі, на виконання ст.35, 40 Закону України «Про іпотеку», вимоги іпотекодержателя направлено позичальникові/ іпотекодавцеві вимогу про погашення боргу, проте її повернуто поштою, як неотримані за закінченням встановленого строку для зберігання; у встановлений у вимозі строк борг не усунуто, у зв`язку із чим ТОВ «ФК «Фінрайт» набуло право власності на вищевказану квартиру. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 73,0 кв. м., житловою площею 42,4 кв.м. За відомостями довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №5cd56166-0cd2-4e29-a95b-ced32452c6bd сформованої станом на 07.08.2020 відсутні зареєстровані особи. Права на користування спірною квартирою є похідними від виникнення у власника права власності на квартиру, а відтак припинення права власності особи на квартиру, припиняє право на користування квартирою. Підставами припинення права власності є юридичні факти (певні обставини), з якими закон пов`язує ліквідацію права власності взагалі або перехід його до іншої особи. Отже, жодними діями не порушені права позивача. Також зазначає, що до позову не додано доказів на підтвердження позовних вимог щодо порушення прав позивача, відповідно до вимог чинного законодавства. З заяви та пояснень ОСОБА_1 від 22.09.2021 до поліції не вбачається та не знайшли свого підтвердження факт виселення. Матеріали справи не містять доказів того, що будь-якій особі було оголошено про підозру або наявний вирок суду, щодо наявності противоправних дій з боку будь кого, стосовно чинення перешкод в проживанні у квартирі позивачам. Одночасно апелянт звертає увагу суду, що матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «ФК «Фінрайт» взагалі вчинялись будь-які дії направленні на виселення позивача, або чинення будь-яких перешкод в користуванні будь чим, чи порушення інших прав та свобод останнього. 28.09.2021 дружиною ОСОБА_1 ОСОБА_2 надано розписку від 28.09.2021 та нотаріально посвідчену заяву, зареєстровану в реєстрі за № 985 щодо відсутності претензій до ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ», що підтверджує факт досудового та добровільного вирішення питання. Доводи позивача вважає недоведеними. Боржником не надано аргументації що призвело до порушення його прав, та саме які права його порушені. Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправомірно було відмовлено в клопотанні про об`єднання справи 953/18425/21 та 953/20055/22, адже дані справи є взаємопов`язаними.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 11.04.2008 ОСОБА_7 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В. та зареєстрований у реєстрі за №1128, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Сторонами не заперечується, що 11 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступниками якого є ПАТ «КБ «Надра» та позивачем (позичальником) ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6/4/2008/840-К/352, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у розмірі 198 000,17 доларів США зі сплатою 13,49 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 10 квітня 2028 року.

Крім того, 11 квітня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та іпотекодавцем ОСОБА_1 був укладений, підписаний договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_1 , передав в іпотеку ВАТ КБ «Надра» в забезпечення повернення боржником за вищевказаним кредитним договором кредиту в сумі 198 000,17 доларів США, відсотків за користування кредитом із розрахунку 13,49 % річних, нерухоме майно у виді двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 13.07.2021 у справі №2035/9889/2012 задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 березня 2021 року скасувано та ухвалино нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про заміну сторони позивача та стягувача по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, замінено Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» у цивільній справі № 2035/9889/2012 (провадження № 2/2035/2839/2012) та стягувача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» у виконанні заочного рішення суду у цивільній справі № 2035/9889/2012 (провадження № 2/2035/2839/2012).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 767 109,09 грн та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3129,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 20.10.2021 у справі №646/2566/18 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «НАДРА», в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "КБ "Надра" з ринку, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Національний банк України про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 11.11.2021 у справі №646/2566/18 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» задоволено, ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову, шляхом заборони будь-яким особам відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , до набрання законної сили судовим рішенням по справі - відмовлено.

Судом встановлено та підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101, номер об`єкта в РПВН 11625277, житлова квартира, загальною площею 73 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ». Підстава для державної реєстрації - договір іпотеки № 6/4/2008/980-1/353, серія та номер: 1132, виданий 11.04.2008, видавник: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумова А.В.; дублікат договору іпотеки, виданий 30.07.2020 Бакумовою А.В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області за реєстровим №809; Договір № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, серія та номер: 90, виданий 29.04.2020, видавник: Макарова О.П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 53464623 від 05.08.2020 року Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумова А.В.

17.06.2020 ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» скеровано на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та вимогу про усунення порушення із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким вимагає у тридцятиденний строк сплатити заборгованість у розмірі 226378,47 доларів США, у разі невиконання п.1 вимоги добровільно звільнити двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

18.06.2020 ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» скеровано на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та вимогу про усунення порушення із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким вимагає у тридцятиденний строк сплатити заборгованість у розмірі 226378,47 доларів США, у разі невиконання п.1 вимоги добровільно звільнити двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

08.05.2020 ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» скеровано на ім`я ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та вимогу про усунення порушення із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким вимагає у тридцятиденний строк сплатити заборгованість у розмірі 226378,47 доларів США, у разі невиконання п.1 вимоги добровільно звільнити двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Доказів отримання такої вимоги позивачем матеріали справи не містять.

Згідно з даними заяви ОСОБА_1 , скерованої на ім`я начальника ХРУП №1 ГУНП в Харківській області, 22.09.2021 приблизно о 12 год. Працівники ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» з`явилися до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , в якій ОСОБА_1 проживає зі своєю родиною, та змінили замки у вхідних дверях, потрапили до вказаної квартири, коли ОСОБА_1 та членів його родини не було вдома, встановили сигналізацію та заволоділи майном ОСОБА_1 . Останній позбавлений доступу до житла, в той час, коли судове рішення про його виселення ще не ухвалене.

Відповідно до акту про проживання від 23.09.2021, складеного та підписаного мешканцями будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вказані особи підтверджують, що у квартирі АДРЕСА_6 в період з 2008 року по вересень 2021 року постійно проживав ОСОБА_1 . З вересня 2019 року по вересень 2021 року у вказаній квартирі разом з ОСОБА_1 проживала його дружина ОСОБА_2

12.08.2020 уповноваженою особою власника квартири ТОВ «ФК «Фінрайт» Карачевцевим Ю.О. складено акт про фактичне проживання осіб за адресою квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ТОВ «ФК «Фінрайт», яким встановлено, що у вказаній квартирі фактично проживають наступні особи: ОСОБА_1 (колишній власник), ОСОБА_2 (дружина ОСОБА_1 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

У спірній квартирі зареєстрованих осіб немає.

Судом надана належна оцінка показанням свідка ОСОБА_2 , яка пояснила суду , що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 та з 08.05.2020 разом з позивачем проживала за адресою: АДРЕСА_3 , в квартирі знаходились особисті речі її та позивача. 22.09.2021 їй зателефонувала сусідка з квартир АДРЕСА_7 та повідомила, що у квартирі АДРЕСА_8 , в якій вона проживала разом з позивачем, пербувають сторонні особи. Після чого, вона викликала поліцію та поїхала до дому з роботи. Більше в квартиру вона не потрапила. Невідомі особи, в масках, які перебували в квартирі не пускали її в квартиру, не дивлячись на те, що там були гроші, коштовності та коти, яких не дозволили забрати. Наступного дня вона зіернулась до співробітників ТОВ «ФК «Фінрайт» , які знаходились у квартирі, з проханням повернути котів та приїхавши до квартири наступного дня, побачила, що там виламані двері. Гроші, документи та коштовності, які належали їй, вкрали. Невідомі особи, які перебували у квартирі, дали їй пів години для того, щоб забрати котів, однак вона змогла впіймати лише одного, бо тварини були налякані та ховалися. На третій день їй дозволили забрати ще двох котів, а на четвертий день вона забрала частину своїх особистих речей. При цьому зазначила, що особи, які перебували у квартирі- представники ТОВ «ФК «Фінрайт», змусили її написати розписку про те, що вона забрала з квартири свої особисті речі. ОСОБА_1 речі та техніку, меблі не відділи, його не впустили навіть на поріг квартири. Зазначила, що ніякого рішення суду про виселення зі спірної квартири не було, особи, що там знаходились, нікого не слухали та говорили лише про те, що у квартири новий власник. Ніяких домовленостей із ТОВ «ФК «Фінрайт» про те, що позивач із нею, як дружиною, повинні виселитися з квартири не було, тому це був шок для неї. З приводу проживання у спірній квартирі таких осіб як ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , свідок вказала, що ці особи ніколи не проживали за адресою: АДРЕСА_3 .

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зістаттю 2 ЦПК Українизавданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява №39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі «Маккенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Концепція житла за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлених у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є «житлом» місце конкретного проживання, що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві».

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає потребу сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Таким законом є стаття 109 ЖК України, яка містить правило про неможливість виселення громадян без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до частини першої зазначеної статті виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 ЖК України).

У частині третій наведеної статті деталізується порядок виселення осіб, які проживають у переданому в іпотеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.

Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК України, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення.

Це передбачено й у частині першій статті 109 ЖК України, у якій зазначено, що виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане особою за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 109 ЖК України, тобто з наданням цим особам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу.

Такі висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2024 року у справі № 183/8170/18.

В межах розгляду даної справи встановлено, що на час розгляду даної справи власником спірної квартири є відповідач. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» набуло у власність спірну квартиру, яка була передана позивачем в іпотеку, шляхом позосудового врегулювання на підставі договору іпотеки від 30.07.2020.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково зазначив, що відповідач, як власник квартири, при примусовому виселені позивача та членів його сім"ї із квартири, повинен був вчинити дії, передбачені положеннями статті 109 ЖК України та частиною 1 статті 40 Закону України " Про іпотеку", зокрема, у разі відмови позивача в добровільному порядку звільнити житлове приміщення, отримати рішення суду про примусове виселення його та членів сім"ї. Апеляційний суд погоджується з даними висновками.

На час розгляду даної справи, так і станом на 21.09.2021, день коли відповідачем у спірній квартирі були змінені замки, та встановлена сигналізація, тобто вчинені дії щодо перешкод в користуванні позивачем та членами його сім"ї квартирою, будь-якого рішення суду про примусове виселення позивача із квартири не було.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем в супереч вимог закону не надано доказів законності виселення позивача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів у справі.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінрайт залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2023 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 06 березня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук