ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 березня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2310/23

Головуючий у першій інстанції Логвінова Т.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/537/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шарапової О.Л.

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

з участю секретаря: Шапко В.М.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 .

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 .

Оскаржується рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 січня 2024 року, суддя Логвіна Т.В., повний текст рішення складено 26 січня 2024 року.

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив визнати недійсним договір дарування незакінченого будівництвом та не зданого в експлуатацію жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Пилипенко Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 1-69-19 від 04.08.1995.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.02.2020 року він дізнався про існування договору дарування, а саме, з позовної заяви ОСОБА_5 до нього про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Зазначає, що 04.08.1995 року уклав з ОСОБА_5 договір дарування. На момент його укладення він, позивач, був одиноким чоловіком, не мав дітей, дружини; відповідач тоді пояснив, що буде доглядати за ним та допомагати йому до кінця його днів, тобто він, позивач, помилявся в природі укладеного договору та не бажав безоплатної передачі свого майна ОСОБА_5 , вважав, що уклав договір довічного утримання. Умови договору не виконувались, оскільки в будинку він, позивач, проживав один, за комунальні послуги сплачував самостійно. Крім того, ОСОБА_5 не здійснив державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відповідно до договору дарування. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, а його спадкоємцями стали відповідачі.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним.

Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на те, що судом не були прийняти до уваги показання свідків та пояснення відповідача ОСОБА_2 , який пояснив, що його батько надавав грошові кошти йому, позивачу, та сплачував за догляд за ним жінці, чим підтвердив, що сторони прийшли до згоди щодо умов, на яких буде укладений договір, який в подальшому не був виконаний, а отже твердження позивача про помилку в розумінні природи укладеного договору знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Костіна С.С., у своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її відхилити, а рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 17.01.2024 залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 05 липня 1971 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_6 , який посвідчений держаним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Сіліченко Е.І. і зареєстрований за № 1-6074, набув права власності на будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Домоволодіння в цілому складається з будинку, житлова площа якого становить 33,3 кв.м та сарая (а.с.10 т.1).

04.08.1995 укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар незакінчений будівництвом та не зданий в експлуатацію жилий будинок з надвірними будівлями, процент зносу становить 10% і процент готовності становить 100%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом першої чернігівської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за №1-3919 ОСОБА_7 (а.с.11 т.1).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.12.2015 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с.12 т.1).

11.09.2018 позивач на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде мені належати і на що за законом матиме право заповів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7, 8 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с.17 т.1).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_2 (син) та ОСОБА_3 (дружина) (а.с.18 т.1).

На час укладання Договору дарування житловий будинок по АДРЕСА_1 не був закінчений будівництвом, в зв`язку з чим не зареєстрований ОСОБА_5 .

На час підписання Договору дарування від 04.08.1995 діяли норми Цивільного кодексу Української РСР від 1963 року, якими передбачалася обов`язкова реєстрація Договору за місцем знаходження будинку у Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації після здачі будинку в експлуатацію.

З 01 січня 2004 року набув чинності Цивільний кодекс України.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з п.9 Прикінцевих та перехідних положень до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Відповідно до ч. 1 ст.41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Згідно зі ст.48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

За змістом ст.243 ЦК УРСР (в редакції діючий на час виникнення спірних правовідносин) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Відповідно до ч. 3 ст.244 ЦК УРСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст.227 цього кодексу.

Згідно із ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.56 ЦК УРСР угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що що відсутні докази наявності помилки на час укладання оспорюваної угоди.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, які узгоджуються з приписами законодавства, яке розповсюджується на спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на довільному тлумаченні правових норм, а тому не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови.

Головуюча: Судді: