Справа № 456/2405/23
Провадження № 2/456/101/2024
РІШЕННЯ

іменем України

26 лютого 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Кулешник С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед Іванна Володимирівна про визнання спадкового договору недійсним,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати недійсним спадковий договір, укладений між сторонами 19 травня 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед І.В., зареєстрований в реєстрі №1387 та припинити заборону, накладену приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Швед І.В., внесену в реєстр за № 1388 19.05.2021 року, на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .В обґрунтовування позовних вимог покликається на те, що відповідач ОСОБА_2 оселився по сусідству у квартирі сусіда позивача ОСОБА_3 приблизно у 2012-2013 році. Через деякий час відповідач ОСОБА_2 облаштував на спільному горищі житлове приміщення. Відповідач просив позивача надати згоду на користування її земельною ділянко, щоб мати можливість зробити окремий вхід до самовільно облаштованого мансардного приміщення, однак позивач не погодилася та відмовила ОСОБА_2 . Позивач є одинокою людиною похилого віку. У травня 2021 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до позивача ОСОБА_1 із пропозицією, що буде їй допомагати матеріально, купляти продукти харчування, ліки та надавати інші послуги при потребі у замін на те, що позивач укладе з ним відповідний договір про її утримання, мотивуючи тим, що він вклав гроші в облаштування мансарди над квартирами ОСОБА_4 та квартири позивача, а права власності не має, а тому у випадку, якщо позивач укладе договір довічного утримання, то в майбутньому після її смерті він набуде право власності на її квартиру та зможе узаконити мансарду. Позивач проживає сама, хворіє на атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу II стадії, постравматичний артроз колінних та гомілково-ступневих суглобів, хронічний гепатопанкреатит, а у лютому 2016 року перенесла інсульт. У позивача також наявне захворювання очей - атрофія сітківки лівого ока, пресбіопія обох очей. У позивача невеликий розмір пенсії, якої не вистачає на придбання ліків, оплату комунальних послуг, придбання елементарних продуктів харчування. Одній вижити без сторонньої матеріальної допомоги важко, тому позивач погодилась на пропозицію відповідача, так як опинилась у важкому матеріальному становищі. Відповідач сам займався пошуком нотаріуса та підготовкою усіх документів для оформлення договору. Жодних коштів за висновок про вартість майна та за послуги нотаріуса позивач не оплачувала. 19 травня 2021 року відповідач привіз позивача до нотаріуса Швед. І.В., де було складено договір. Сам зміст та умови договору позивач не читала, так як через вади зору фізично не могла прочитати його. Окрім того, позивач є людиною похилого віку і не розуміє юридичних тонкощів. Після укладення спадкового договору позивач вважала, що такий є договором довічного утримання, оскільки відповідач ОСОБА_2 телефонував позивачу та питав, чи чогось вона потребує. Час від часу відповідач привозив деякі продукти харчування, які в основному складалися із круп, олії. Один з таких продуктових наборів відповідач привіз позивачу на свято Миколая у 2021 року. Одного разу позивач попросила купити їй ковбаси за 50 грн., 10 кг картоплі та капусту для соління. Також двічі відповідачем надавалася грошова допомога позивачу, а саме 400 грн. для оплати послуг викачки септику та 500 грн. готівкою. Останній раз позивач бачилася з відповідачем 04.01.2023 року і більше відповідач до позивача не приїжджає, не телефонує, жодної допомоги не надає. В цей час із-за кордону повернулася племінниця позивача, яка прийшла провідати її. Ознайомившись із текстом договору племінниця сказала, що даний договір є спадковим договором, а не договором довічного утримання, а тому відповідач не має обов`язку утримувати позивача. Тому позивач звернулася з даним позовом до суду.

Позивач та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просили позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак подав до суду письмові пояснення, в яких просить у задоволенні позову відмовити повністю. Покликається на те, що в кінці 2020 року та на початку 2021 року до нього та до його матері неодноразово зверталася позивач ОСОБА_1 з пропозицією, щоб відповідач прийшов до неї на розмову. Під час їхньої зустрічі позивач запропонувала відповідачу укласти з нею спадковий договір. Серед іншого говорила, що її син зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя і вона боїться, що після її смерті навіть не буде кому здійснити її поховання. З позивачем відповідач був знайомий ще з 2012 року, оскільки проживав за адресою АДРЕСА_2 . Позивач бачила, що відповідач зробив ремонт у своїй квартирі, облаштував на горищі житлові кімнати, постійно здійснював благоустрій біля житлового будинку та упорядковував прибудинкову територію, займався господарством та належно ставився до своїх сімейних обов`язків. Саме відповідач ОСОБА_1 виступала ініціатором укладення та підписання спадковогодоговору, а не будь-якого іншого договору, зокрема договору довічного утримання. 19.05.2021 року між сторонами було укладено спадковий договір, який був посвідчений приватним нотаріусомСтрийського районного нотаріального округу Швед І.В., та зареєстровано в реєстрі за № 1387. На момент вчинення правочину позивач чітко розуміла і усвідомлювала, що укладає саме спадковий договір, а не договір довічного утримання. Ніякої помилки та обставин, щодо яких помилилася сторона правочину на момент вчинення правочину не існувало. Разом з тим, нотаріусом було роз`яснено позивачу всі істотні умови спадкового договору, а не договору довічного утримання.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю.

Заслухавши думку осіб які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого 20.07.2012 року Стрийською міською радою та витягом про державну реєстрацію прав №34901038 від 20.07.2012.

19.05.2021 року між ОСОБА_1 (надалі відчужувач) та ОСОБА_2 (надалі набувач) було укладено спадковий договір, який був посвідчений приватним нотаріусомСтрийського районного нотаріального округу Швед І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1387.

Згідно п.1.1 вищевказаного договору, ОСОБА_2 зобов`язується виконувати передбачене в ньому розпорядження ОСОБА_1 , і в разі її смерті набуває право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 2.2 вищевказаного договору за згодою сторін на набувача майна покладається такий обов`язок: у разі смерті відчужувача здійснити поховання згідно християнського обряду на кладовищі міста Стрия за кошти, які набувач отримає на поховання відчужувача.

Згідно пункту 2.3 вищевказаного договору, набувач зі свого боку зобов`язується виконати вищевказаний обов`язок, покладений на нього відчужувачем.

Відповідно до ч. 5 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

За частиною 1 ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

В обґрунтування позову позивач посилається на положення ст. 229, 233 ЦК України, та ввжає, що спірний спадковий договір вчинений під впливом обману.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Ознакою обману, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним, якщо позивач, а саме сторона договору, яка діяла під впливом обману, доведе наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману.

Цивільно-процесуальними нормами встановлено, що обман при вчиненні правочину це навмисне введення в оману контрагентом (особою, на користь якої вчинено правочин) або третьою особою з відома контрагента (особи, на користь якої вчинено правочин) учасника правочину, що призводить до неправильного сприйняття ним природи (правової мети) правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням

Враховуючи вищенаведені норми закону, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довела наявності умислу з боку відповідача щодо введення її в оману при укладенні спадкового договору, а також сам факт обману.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач, укладаючи оспорюваний правочин 19.05.2021 року, скористався її хворобливим станом, захворюванням очей, на підтвердження чого надала суду висновок приватного лікаря офтальмолога Кісіль А.Р. від 12.03.2022 року.

Однак згідно п.3.3 при укладанні вищевказаного спадкового договору, сторони підтвердили, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей та інших осіб, яких сторони зобов`язані утримувати, укладається у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їх особисті підписи на договорі.

Даних про те, що в момент укладення оспорюваного спадкового договору позивач не у повній мірі могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що свідчить про наявність підстав для визнання такого договору недійсним, в матеріалах справи немає.

Тому суд вважає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст. 77-80 ЦПК України, який би підтверджував те, що спадковий договір укладений 19.05.2021 року, вчинений під впливом помилкового обману, тому такі твердження позивача та його представника є безпідставними та не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).

Однак в судовому засіданні не встановлено та не доведено належними та достовірними доказами про не виконання відповідачем умов спадкового договору, оскільки єдиним обов`язком відповідача згідно спадкового договору у разі смерті позивача є здійснити її поховання згідно християнського обряду на кладовищі міста Стрия за кошти, які відповідач отримає на поховання позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16, постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19).

На підставі вищенаведеного, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед Іванна Володимирівна про визнання спадкового договору недійсним.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 06.03.2024 року.

Головуючий суддя С. С. Сас