Справа № 128/4611/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2024 р. Літинський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Верещинської Я.С.

за участю: секретаря судового засідання Хижук Л.І.,

сторін у справі: представника відповідача-адвоката Зайця Б.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Літин цивільну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення позивача завданих збитків в порядку регресу у розмірі 5040,16грн. Також, просив стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 858,88грн та витрати на правову допомогу в розмірі 2900,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 09.05.2020 о 20год 50хв в м. Вінниця по вул. Магістрацька, мала місце ДТП за участю автомобіля «ВАЗ», д.р.н. « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 , з яким було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «УПСК» №АО/1703095 від 08.11.2019, та автомобіля «Nissan», д.р.н. « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортному засобу «Nissan», д.р.н. « НОМЕР_2 » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2020 по справі №127/10829/20, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На підставі страхового акту №001/037/000892/20/1 від 08.09.2020, ПрАТ «УПСК» виплачено власнику автомобіля «Nissan», д.р.н. « НОМЕР_2 », ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 5040,16грн, що склало загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК». Водночас, як вбачається з постанови суду, відповідач, керуючи автомобілем, здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan», д.р.н. « НОМЕР_2 », після чого самовільно залишив місце ДТП. З огляду на вищезазначене, в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом №АО/1703095. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 03.03.2023 між ПрАТ «УПСК» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АО/1703095 від 08.11.2019. Таким чином, позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України (п.8 ч.2 ст.16), що узгоджується з умовами договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АО/1703095.

Рух справи в суді

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 12.01.2024 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 13.02.2024 із викликом сторін, який відкладено на 06.03.2024 за клопотанням представника відповідача.

Розгляд справи

Позивач ФОП ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача-адвокат Заєць Б.В. в судовому засіданні зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки станом на момент звернення до суду минув трирічний строк позовної давності з моменту страхового відшкодування, яке було виплачено 08.09.2020. Також заявив про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки вважає їх завищеними та такими, що не підтверджені належними доказами.

Встановлені судом обставини

Станом на 09.05.2020 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1703095 (а.с.14).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2020 у справі №127/10829/20 визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 122-4 КУпАП, статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00грн. Судом встановлено, що 09.05.2020 о 09год 53хв в м. Вінниця, по вул. Магістратська, 84, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 111830, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з автомобілем Нісан, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який зупинився на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив вимоги п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху. Крім того, водій ОСОБА_2 був учасником ДТП та самовільно залишив місце пригоди на транспортному засобі ВАЗ 111830, державний номерний знак НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п.2.10А Правил дорожнього руху (а.с.15).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

12.05.2020 потерпілий ОСОБА_4 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом №АО/1703095 (а.с.16).

Згідно страхового акту №001/037/000892/20/1 від 08.09.2020 розмір завданих збитків, пов`язаних з пошкодженням транспортного засобу потерпілої особи ОСОБА_4 , власнику автомобіля «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_2 , склав 5040,16грн (а.с.21,22).

Витрати ПрАТ «УПСК» на сплату завданого збитку склали 5040,16грн, що підтверджується копією платіжного доручення №13593 від 08.09.2020 (а.с.23).

03.03.2023 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №03/03/2023 цесії про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ «УПСК» відступає (передає), а ФОП ОСОБА_1 отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих ПрАТ «УПСК» за договорами страхування, в тому числі і за договором страхування №АО/1703095, що підтверджується копією договору та додатком №1 (а.с.8-13).

Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. (частина перша статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуває право зворотної вимоги (регресу).

Відповідно до п.в) п.38.1.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Ст.1191 ЦК України та п.38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Враховуючи, що ОСОБА_2 скоїв ДТП та самовільно залишив місце пригоди, та те, що страховик ПрАТ «УПСК» відшкодував заподіяні збитки, то до нього перейшло право вимоги відшкодування заподіяних відповідачем збитків в порядку регресу, а позивач набув права вимоги на підставі договору №03/03/2023.

При цьому, станом на час розгляду справи, відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, будь-яких заперечень з приводу суми страхового відшкодування не надано.

Виходячи з наведених обставин справи та норм права, повно та всебічно встановивши обставини справи, проаналізувавши норми матеріального права, які підлягали застосуванню до правовідносин у цій справі, врахувавши відсутність заперечень представника відповідача з приводу обставини вчинення ДТП відповідачем та притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинене ДТП, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення в порядку регресу відшкодування шкоди, виплаченої потерпілому, є обґрунтованими.

Щодо заяви представника відповідача-адвоката Зайця Б.В. про застосування строку позовної давності до позовних вимог, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ст. 258 ЦК України).

Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і тривав по 01.07.2023.

Законом України від 17.03.2020 №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Крім того, 17.03.2022 набув чинності Закон України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», яким було внесені зміни до ЦК України, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього.Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05год 30хв 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 №734/2023, від 05.02.2024 №49/2024 воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, включно до 14.05.2024.

Отже, оскільки з 24.02.2022 та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви про стягнення шкоди в порядку регресу в Україні діяв правовий режим воєнного стану, а 02.04.2020 набрав чинності Закон №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12.03.2020 по 30.06.2023, відповідно до п.п.12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України, підстави для відмови у задоволенні позову у зв`язку з її пропуском відсутні.

Такі правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №727/4133/22, від 21.06.2023 у справі №201/11583/21 (провадження№61-811св23), від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 (провадження №61-5238св22).

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача сплаченого страхового відшкодування в розмірі 5040,16грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 858,88грн за подання позову до суду. Судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Крім того, згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи позивачу ФОП ОСОБА_1 надавалась правнича допомога адвокатом Самойленком Петром Миколайовичем.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Самойленком П.М. подано до суду: копію довіреності на представництво від 03.02.2022; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію посвідчення адвоката; копію договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019; копію додаткової угоди №892 від 17.08.2023 до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019; копію акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.08.2023 до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019; копію платіжної інструкції від 17.08.2023 на суму 2900грн.

До послуг, зазначених у додатковій угоді №892 від 17.08.2023 до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 входить: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі, написання позовної заяви та підготовка документів, подання позовної заяви з додатками через систему «Електронний суд» (3год часу, вартість 2400грн); супровід та контроль судової справи (подання з електронного кабінету позивача - ФОП ОСОБА_1 в системі «Електронний суд» клопотань про розгляд справи без участі позивача та його представника, заяви на видачу рішення, заяви на видачу виконавчого листа, в подальшому звернення до відділу державної виконавчої служби, щодо примусового виконання рішення суду) (вартість 2400грн).

До акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.08.2023 до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 внесено аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі, написання позовної заяви та підготовка документів, подання позовної заяви з додатками через систему «Електронний суд» (3год часу, вартість 2400грн).

Згідно ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником відповідача в судовому засіданні порушено питання розміру заявлених витрат на оплату правничої допомоги, яку відповідач не визнав, вважає завищеною та такою, що не підтверджена належними доказами, оскільки: 1) до додаткової угоди та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг), наданих разом з позовом, включено аналіз судової практики, обговорення з клієнтом правової позиції, що не може бути віднесено до витрат адвоката; 2) в акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) відсутні витрати на суму 500грн, а зазначені в додатковій угоді витрати на 500грн входять до дій, які могли б здійснюватись адвокатом лише на стадії виконання судового рішення; 3) позов та всі заяви/клопотання, які стосуються судового розгляду, були подані позивачем ФОП ОСОБА_1 через електронний кабінет системи «Електронний суд», а не адвокатом. А тому, просив вдвічі зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

Аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, об`єм та складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, суд вважає слушними заперечення представника відповідача.

Зважаючи на те, що розмір стягнення з позивача завданих збитків в порядку регресу становить 5040,16грн, матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, визнана судом малозначною, враховуючи усталену практику по вказаних спорах, суд вважає, що визначений сторонами до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється співмірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму реально наданих послуг, складності справи, а відтак суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування на оплату правничої допомоги до 2000грн.

Керуючись ст.4, 10, 12-13, 76-80, 81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ФОП ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_4 в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649) завданні збитки в порядку регресу у розмірі 5040,16грн (п`ять тисяч сорок гривень 16 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ФОП ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_4 в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649) витрати по сплаті судовому зборі в розмірі 858,88грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок) та витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.03.2024.

Позивач: ФОП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фізична особа-підприємець, адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя : Верещинська Я. С.