Справа № 216/2430/21
провадження 2/216/303/24
РІШЕННЯ

іменем України

21 березня 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Цимбалістенко О.В.,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

позивача ОСОБА_3 ,

представника позивача - адвоката Кисилевича С.Ф.,

відповідача ОСОБА_4 ,

представників відповідача - адвоката Дербіна Д.О., адвоката Тішуніна О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки,

встановив:

Зміст позовних вимог.

Позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_3 звернулися до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтували тим, що ОСОБА_5 був власником автомобіля Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 26.05.2008 ОСОБА_5 видав на ОСОБА_3 довіреність на право представництво інтересів власника, пов`язане з експлуатацією, продажем автомобіля. 19.08.2010 ОСОБА_3 надав довіреність на ОСОБА_4 , якою надано право на представництво інтересів власника, пов`язане з експлуатацією та ремонтом спірного автомобіля.

17.08.2011 о 03.10 год. відповідач, керуючи автомобілем марки Mercedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Р-18 Житомир-Сквира-Володарка-Ставище (133 км), не дотримався як найближче правого краю проїжджої частини дороги, під час зустрічного роз`їзду, не витримав безпечного інтервалу та внаслідок засліплення не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, і не змінюючи смугу руху, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з вантажним автомобілем марки Рено, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

18.01.2012 Центрально-Міським районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, постанова вступила в законну силу 30.01.2012

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , заподіяний матеріальний збиток, який згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №Д26/03/12 станом на 21.03.2012 становив 111725,00 грн.

Додатковим експертним висновком автотоварознавчого дослідження №Д33/06/16 від 30.06.2016 був уточнений матеріальний збиток до 223259,52 грн. Позивач вказаний автомобіль віддав на розбір та отримав кошти в сумі 5700,00 грн, а тому матеріальний збиток зменшився та складає 217559,52 грн.

На підставі досягнутої усної угоди ОСОБА_3 у добровільному порядку сплатив власнику автомобіля 111726 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім того, 22.08.2014 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому ОСОБА_5 просив стягнути з відповідача завдану йому в наслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду, ОСОБА_3 заявив до ОСОБА_4 вимогу про відшкодування шкоди, в порядку зворотної вимоги (регресу) та відшкодування моральної шкоди. Рішенням від 09.07.2015 позовні вимоги частково задоволені. 27.10.2015 апеляційний суд Дніпропетровської області залишив рішення без змін, 10.02.2016 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і криміанльних справи постановив ухвалу якою скасував судові рішення першої та апеляційної інстанції.

При розгляді в суді першої інстанції, 01.03.2017 була постановлена ухвала про залишення позовної заяви без розгляду.

17.03.2017 ОСОБА_3 подав позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням суду від 13 травня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено, вказане рішення апеляційною інстанцією залишено в силі.

Врахувавши підстави відмови в задоволенні позовних вимог, позивачі звернулися 29 квітня 2021 року до суду з позовом, що розглядається позовні вимоги у якому в процесі розгляду справи збільшили та просять:

визнати пропуск строку подання позову з поважних причин та поновити його;

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 вартість завданих збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 234322,63 грн., що складається з 105834,52 грн. вартість завданої матеріальної шкоди; 107815,71 грн. сума інфляції за весь час прострочення виплати боргу (105834,52 грн.) за період з 01.07.2016 по 01.01.2023; 20672,4 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2016 по 01.01.2023 та понесені судові витрати;

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість завданих збитків в розмірі 247367,32 грн., що складається з 111726 грн. сума сплачена ОСОБА_3 у 2013-2014 позивачу ОСОБА_5 в рахунок завданих ОСОБА_4 збитків внаслідок ДТП в порядку зворотної вимоги (регресу); 113818,04 грн. сума інфляції за весь час прострочення виплати боргу (111726 грн.) за період з 01.07.2016 по 01.01.2023; 21823,28 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2016 по 01.01.2023 та понесені судові витрати.

Заяви та клопотання сторін. Процесуальні дії у справі.

У квітні 2021 року ОСОБА_5 , ОСОБА_3 звернулися до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, відшкодування шкоди, в порядку зворотної вимоги (регресу).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2022 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, відшкодування шкоди, в порядку зворотної вимоги (регресу) на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2022 року скасовано та цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, відшкодування шкоди, в порядку зворотної вимоги (регресу) направлено до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи від 03.10.2022 року головуючим суддею у вищевказаній цивільній справі було визначено суддю Цимбалістенко О.В.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року справу прийнято до провадження, розгляд якої вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

09 грудня 2022 року на адресу суду надійшла заява відповідача ОСОБА_4 про виклик свідків.

19 грудня 2022 року судом отриманий від відповідача ОСОБА_4 відзив на позовну заяву.

04 січня 2023 року до суду звернулися позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 із заявою на уточнення позовних вимог, згідно якої просять визнати пропуск строку подання позову з поважних причин та поновити його; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 вартість завданих збитків в розмірі 234322,63 грн., що складається з 105834,52 грн. вартість завданої матеріальної шкоди; 107815,71 грн. сума інфляції за весь час прострочення виплати боргу (105834,52 грн.) за період з 01.07.2016 по 01.01.2023; 20672,4 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2016 по 01.01.2023 та понесені судові витрати; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість завданих збитків в розмірі 247367,32 грн., що складається з 111726 грн. сума сплачена ОСОБА_3 у 2013-2014 позивачу ОСОБА_5 в рахунок завданих ОСОБА_4 збитків внаслідок ДТП в порядку зворотної вимоги (регресу); 113818,04 грн. сума інфляції за весь час прострочення виплати боргу (111726 грн.) за період з 01.07.2016 по 01.01.2023; 21823,28 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2016 по 01.01.2023 та понесені судові витрати.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2023 року заяву позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду;

заяву відповідача ОСОБА_4 про виклик свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_3 задоволено частково та визнано їх явку в судове засідання обов`язковою;

в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про призначення судової автотоварознавчої експертизи відмовлено.

07 квітня 2023 року на електронну пошту суду надійшли письмові пояснення представника відповідача ОСОБА_6 , в яких висловлено незгоду з позовними вимогами викладеними в уточненій позовній заяві. В поясненнях зазначив, що на момент скоєння ДТП відповідач ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_3 , таким чином обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_5 матеріальні збитки завдані ДТП у повному обсязі у сумі 111726,00 грн. Крім того, ОСОБА_5 після отримання матеріальної шкоди, як особа якій компенсовані збитки завдані ДТП передав ОСОБА_3 транспортний засіб відновлення якого згідно висновку експерта є недоцільним. Просив застосувати строки позовної давності, у зв`яку з чим відмовити в задоволенні позовних вимог. Щодо позовних вимог ОСОБА_3 , зауважив, що скоївши ДТП, відповідач спричинив збитки ОСОБА_3 як роботодавцю. ОСОБА_3 компенсував ОСОБА_5 збитки спричинені ДТП, а тому має право на відшкодування шкоди з відповідача не більше середнього місячного заробітку. ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_4 завдані збитки та на підтвердження вартості завданих збитків посилається на додатковий експертний висновок автотоварознавчого дослідження № Д33/06/16 від 30.06.2016, який було проведено в рамках цивільної справи №216/6185/14-ц та розписки. Згідно висновку експерта № Д26/03/12 від 21 березня 2012 р. вартість матеріальних збитків складає суму у розмірі 111726,12 грн. Відповідно до додаткового висновку вартість матеріальних збитків збільшилась у зв`язку з різницею курсу валюти НБУ. Діюче законодавство не передбачає збільшення розміру відшкодування шкоди в порядку регресу з підстав зміни курсу долара, а також проведення додаткового експертного дослідження. ОСОБА_3 не подав до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження вартості автомобіля після ДТП. Позивач залищив собі пошкоджений після ДТП автомобіль та у подальшому, з його слів, утилізував його, що унеможливлює передачу залишків цього майна заподіювачу шкоди, відповідно, і відшколування відповідачем вартості зазначеного автомобіля на час (до) ДТП.

07 квітня 2023 року на електронну пошту суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Тішуніна О.А. про витребування у Територіального сервісного центру №1248 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області довідки, за ким зареєстровано транспортний засіб Mercedes-Benz 817, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_5 , коли та на підставі яких документів було переоформлено вищезазначений транспортний засіб, а також у разі наявності належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких відбулася реєстрація/перереєстрація вищезазначеного транспортного засобу.

Ухвалою суду від 05 червня 2023 року клопотання представника відповідача було задоволено та судом витребувано докази, які отримані судом 08 серпня 2023 року.

До суду надійшла заява представника позивачів адвоката Кисилевича С.Ф. датована 09.10.2023 щодо визнання доказів недопустими.

20 листопада 2023 року до суду надійшли письмові пояснення та клопотання відповідача ОСОБА_4 , у якому він просить постановити окрему ухвалу відносно представника позивачів - адвоката Кисилевича С.Ф. щодо наявності складу злочину передбаченого ст. 384 КК України, у зв`язку з введенням суд в оману.

18 березня 2024 року представник позивачів адвокат Киселевич С.Ф. подав до суду заяву про вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову обгрунтовуючи вимоги, доводами викладеними в позовній заяві.

Відповідач та його представники у судовому засіданні заявлені вимоги не визнали, обгрунтувавши свою позицію доводами викладеними представником позивача в письмовому вигляді 07.04.2023.

Суд, вислухавши позивачів, їх представника, відповідача та його представників, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником автомобіля марки Mercedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

26 травня 2008 року ОСОБА_7 видав на ім`я ОСОБА_3 довіреність на право керування та продажу вищевказаного автомобіля, із правом передоручення, що підтверджується довіреністю від 26.05.2008. Строк дії довіреності п`ять років.

Довіреністю від 19 серпня 2010 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 в порядку передоручення керувати вищевказаним автомобілем. Строк дії довіреності до 26.05.2013.

Зі змісту постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2012 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 о 03 год. 10 хв., керуючи автомобілем марки Mercedes Benz, д/н НОМЕР_1 , на а/ш Р-18 Житомир-Сквира-Володарка-Ставище (133 км), не дотримався як найближче правого краю проїжджої частини дороги. Під час зустрічного роз`їзду не витримав безпечного інтервалу, під час засліплення не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, і не змінюючи смугу руху, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з вантажним автомобілем марки Рено д/н НОМЕР_2 , по вул. Пушкіна в м. Кривому Розі, під час руху не вибрав безпечного бокового інтервалу руху та допустив наїзд на стоячий автомобіль марки Субару н/з НОМЕР_5 , чим порушив п. 1.5, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, внаслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2012 у справі № 3-2571/11 за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрито, у зв`язку зі спливом строку притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вказану постанову не оскаржив, кримінальне провадження за його заявою, як потерпілого внаслідок ДТП, порушено не було, а тому постанова набрала законної сили 28.01.2012.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №Д26/03/12 від 21.03.2012, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 111726,12 грн.

Згідно наявних в матеріалах справи розписок ОСОБА_3 компенсовані матеріальні збитки ОСОБА_5 , а саме 18.07.2013 сплачено суму у розмірі 48500,00 грн.; 20.02.2014 сплачено суму у розмірі 37400,00 грн.; 15.05.2014 сплачено суму у розмірі 25826,00 грн.

Відповідно до довідки ПП ОСОБА_8 від 22.04.2012 пошкоджений автомобіль Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був зданий ОСОБА_3 на розбірку, за що отримав кошти в сумі 5700,00 грн.

Згідно з висновком експерта №Д33/06/16 від 30.06.2016, розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з ДТП, станом на 08.06.2016 становить 223259,52 грн.

Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру МВС Mercedes Benz реєстраційний номер 13218НІ перереєстровано 09 лютого 2018 року в ТСЦ МВС № 3542 на ОСОБА_9 , 1985 року народження, на підставі договору купівлі-продажу від 09 лютого 2018 року №3542/2018/819967.

Щодо позовних вимог ОСОБА_5 .

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з вимогами ч. 1, ч. 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №Д26/03/12 від 21.03.2012, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 111726,12 грн.

ОСОБА_3 компенсовані матеріальні збитки ОСОБА_5 , а саме 18.07.2013 сплачено суму у розмірі 48500,00 грн.; 20.02.2014 сплачено суму у розмірі 37400,00 грн.; 15.05.2014 сплачено суму у розмірі 25826,00 грн., про що свідчать розписки наявні в матеріалах справи.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належне виконання зобов`язання має підтверджуватися належними і достовірними доказами, якими суд визнає розписки ОСОБА_5 надані ОСОБА_3 згідно яких останнім сплачено ОСОБА_5 18.07.2013 суму у розмірі 48500,00 грн.; 20.02.2014 суму у розмірі 37400,00 грн.; 15.05.2014 суму у розмірі 25826,00 грн. в рахунок компенсації матеріальної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Компенсована ОСОБА_5 сума шкоди згідно розписок узгоджується із сумою матеріального збитку, встановленого висновком експертизи №Д26/03/12 від 21.03.2012 та складає 111726,12 грн.

Оскільки ОСОБА_3 на відшкодування суми збитків спричинених ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, була сплачена сума коштів, яка відповідає сумі завданих збитків встановлених висновком експерта, актуальним на час відшкодування шкоди, а ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 пошкоджений транспортний засіб, суд приходить до висновку, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди спричиненої дорожньо-транспортною пригодою перед ОСОБА_5 виконано повністю та належним чином ОСОБА_3 огли 15.05.2014р.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 вартості завданих збитків, у зв`язку з відшкодуванням збитку в повному обсязі ще 15.05.2014. Відтак посилання представника позивача на наявність матеріальної шкоди, відповідно до додаткового висновку автотоварознавчого дослідження № Д33/06/16 від 30.06.2016 є безпідставним.

Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Стаття 625 ЦК України визначає особливості цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних необхідно відмовити у зв`язку з відсутністю порушеного або оспорюваного права позивача, оскільки збитки завдані транспортному засобу відшкодовані в повному обсязі ще 15.05.2014, тобто зобов`язання перед позивачем виконано таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідач прострочив виконання зобов`язання.

Розв`язання позову в частині позовних вимог ОСОБА_3 огли.

Регресом (з лат. "regressus" - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 599 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (див. пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17).

Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Як вже судом встановлено, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_4 та з його вини, власнику транспортного засобу Mercedes Benz реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_5 завдано збитки у сумі 111726,12 грн., які в подальшому відшкодовано ОСОБА_3 , у зв`язку з чим у останнього виникло право стягнення витрат в порядку регресу.

Щодо суми на яку виникло право відшкодування шкоди, в порядку зворотної вимоги (регресу).

Так, 15.05.2014 у ОСОБА_3 виникло право на відшкодування шкоди, в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі фактично відшкодованих ОСОБА_5 збитків (111726,12 грн.) за вирахуванням вартості залишків фактично знищеного транспортного засобу Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Як зазначає сторона позивача, ОСОБА_3 залишив собі пошкоджений після ДТП автомобіль та посилається на те, що утилізував його, що унеможливлює передачу залишків цього майна заподіювачу шкоди.

Відповідно до довідки ПП ОСОБА_8 від 22.04.2012 пошкоджений автомобіль Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був зданий позивачем на розбірку, за що він отримав кошти в сумі 5700,00 грн.

В той же час, дана довідка за своєю природою є інформаційним документом та позивачем не надано до суду документу який підтверджує факт передачі пошкодженого транспортного засобу та факт виплати йому коштів.

Суд зазначає, що правове регулювання відносин, пов`язаних, зокрема зі зняттям з обліку автомобілів, здійснюється на підставі Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (далі - Порядок № 1388).

Так п. 40 Порядку № 1388 зняття з обліку транспортних засобів (зокрема у зв`язку з вибракуванням (списанням) транспортного засобу в цілому) здійснюється в сервісному центрі МВС або через центр надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України чи спеціальний статус особи, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця чи рішення суду.

Однак суду не надано доказів того, що транспортний засіб було утилізовано та знято з обліку транспортних засобів у визначеному законом порядку.

Крім того, згідно відповіді Територіального сервісного центру МВС Mercedes Benz реєстраційний номер 13218НІ було відчужено іншій особі, а саме перереєстровано 09 лютого 2018 року в ТСЦ МВС № 3542 на ОСОБА_9 , 1985 року народження, на підставі договору купівлі-продажу від 09 лютого 2018 року №3542/2018/819967. Витребуваний судом доказ у вигляді відповіді Територіального сервісного центру МВС представник позивачів просить визнати недопустимим.

Вивчивши заяву представника позивачів про визнання доказів отриманих на підставі ухвали від 05 червня 2023 року (відповіді Територіального сервісного центру МВС ) недопустимими, з тих підстав, що відповідач та його представник у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали суду не подали до суду заперечення проти позову та відповідні докази заперечення, а також не подали клопотання про витребування доказів судом, оглянувши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Допустимість доказів в широкому сенсі означає, що будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, можуть бути отримані на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

При цьому, визнання доказу недопустимим - це не обов`язок, а право суду, однак процесуальним законом визначено спеціальне правило, відповідно до якого суд може, виходячи з обставин справи і ходу її розгляду, визнавати недопустимим той або інший доказ.

Частиною 2 ст. 2 ЦПК України передбачено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, в позовній заяві позивачем ОСОБА_3 зазначено, що транспортний засіб Mercedes Benz 817, реєстраційний номер НОМЕР_1 було утилізовано. На підтвердження зазначених обставин, позивач надав до суду лише довідку від 22.04.2012 р., актів приймання передачі транспортного засобу, доказів зняття з обліку транспортного засобу у визначеному законом порядку суду надано не було.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

В порушення вказаних норм позивачі та їх представник не повідомили про те, що автомобіль Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було перереєстровано 09 лютого 2018 року в ТСЦ МВС № 3542 на ОСОБА_9 , 1985 року народження, на підставі договору купівлі-продажу від 09 лютого 2018 року №3542/2018/819967.

Отже витребування вказаної інформації в ході судового розгляду було необхідним для виконання завдання цивільного судочинства, яке полягає у є справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді і вирішення цивільних справ.

Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для визнання відповіді Територіального сервісного центру МВС наданої на виконання ухвали суду від 05 червня 2023 року недопустимим доказом.

З огляду на те, що довідка Територіального сервісного центру МВС спростовує твердження позивача ОСОБА_3 огли викладені у позовній заяві щодо утилізації автомобіля Mercedes Benz 817, реєстраційний номер НОМЕР_1 та підтверджує той факт, що автомобіль відчужено іншій особі на підставі договору купівлі-продажу від 09 лютого 2018 року, суд при визначенні вартості залишків фактично знищеного транспортного засобу Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не може посилатися на суму зазначену у довідці ПП ОСОБА_8 від 22.04.2012.

Разом з тим, за клопотанням представника позивача адвоката Кисилевича С.Ф., у справі №216/6185/14-ц ухвалою суду від 08.06.2016 була призначена судова автотоварознавча експертиза.

Згідно з висновком експерта №Д33/06/16 від 30.06.2016, визначена утилізаційна вартість транспортного засобу на момент проведення експертизи з урахуванням його пошкоджень після ДТП, яка складає 32426,16 грн.

З огляду на вищевикладене вбачається, що до позивача ОСОБА_3 перейшло право вимоги до особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, якою є відповідач ОСОБА_4 , у зв`язку з чим суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача в порядку регресу у розмірі виплаченого відшкодування ОСОБА_5 у сумі 111726,12 грн. з відрахуванням утилізаційної вартості визначеної висновком експерта №Д33/06/16 від 30.06.2016, тобто 111726,12 грн. - 32426,16 грн. = 79299,96 грн.

Щодо доводів представника відповідача в частині кваліфікації відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як трудових.

Представник стверджує, що ДТП було скоєно під час виконання ОСОБА_4 трудових відносин, а відтак до даних правових відносин слід застосувати положення частини 1 статті 1172 ЦК України.

На підтвердження факту існування трудових відносин між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_3 огли суду надано копії лікарняних листів, однак з точки зору достатності та допустимості, тільки такі докази не можуть свідчити про належним чином оформлені трудові відносини.

За приписами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже суд не знаходить достатніх правових підстав для застосування частини 1 статті 1172 ЦК України.

Щодо застосування строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина 1 ст. 256 ЦК України).

Відповідно до частини 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу частин 1, 5 ст. 261, частин 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Крім того, варто враховувати, що моментом початку позовної давності для регресної вимоги з огляду на положення частини шостої статті 261 ЦК України є день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні) (висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 у справі № 6-2806цс16).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В даному випадку можливо застосувати висновки, викладені у постанові Верховного буду від 05 жовтня 2022 року у справі № 753/613/19, про те, що оскільки в договорі встановлені окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання, зокрема прострочення виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу».

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Позивачем ОСОБА_3 огли ОСОБА_5 були компенсовані матеріальні збитки наступним чином:

18.07.2013 р. сплачено суму у розмірі 48500,00 грн.;

20.02.2014 . сплачено суму у розмірі 37400,00 грн.;

15.05.2014 р. сплачено суму у розмірі 25826,00 грн.

22 серпня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулись до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, в якому ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача шкоду в порядку зворотної вимоги (регресу), компенсацію за завдану моральну шкоду та понесені судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 500 грн, судовий збір у розмірі 12,18 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 шкоду в порядку зворотної вимоги (регресу) у розмірі 111726,00 грн, судовий збір у розмірі 1122,26 грн, компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09.07.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки - залишено без розгляду відповідно до пункту 3 частини 1 статті 207 ЦПК України (справа №216/6185/14-ц). Ухвала набрала законної сили 07.03.2017.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не оскаржили вищевказану ухвалу суду.

За своєю правовою природою залишення позову без розгляду є відмовою суду розглянути звернення особи про захист її порушеного права (позов). При цьому особа може повторно звернутись до суду з такими ж вимогами.

Перебіг позовної давності обчислюється за загальним правилом від дня, коли особа довідалася (могла довідатись) про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

В постанові від 29 червня 2021 року (Справа № 904/3405/19) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 639/9642/14-ц та у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року у справі № 713/1548/18, щодо переривання перебігу позовної давності у разі пред`явлення позову, який судом було залишено без розгляду.

Таким чином, з урахуванням висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року (справа № 904/3405/19), суд дійшов висновків, що пред`явлення ОСОБА_3 позову про стягнення майнової шкоди в порядку регресу у справі № 216/6185/14-ц, який в подальшому був залишений без розгляду не перериває позовної давності. Таким чином, перебіг позовної давності за позовною вимогою ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, в порядку зворотної вимоги (регресу) розпочався з 18.07.2013 р. на суму у розмірі 48500,00 грн.; з 20.02.2014 р. на суму у розмірі 37400,00 грн.; з 15.05.2014 р. на суму у розмірі 25826,00 грн, тому відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність спливла відповідно 18.07.2016 року, 20.02.2017 року, 15.05.2017 року.

17 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся особисто з вимогами до ОСОБА_4 , змінивши позовні вимоги та матеріально-правові обґрунтування, а саме просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 217559,52 грн.

13 травня 2020 року у справі №216/1225/17 ухвалено рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено з огляду на відсутність порушеного права чи інтересу позивача, оскільки ОСОБА_3 не є належним позивачем у справі.

Суд зазначає, що позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена позивачем у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, то позовна давність щодо них не переривається.

Оскільки 17 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з іншим предметом позову та матеріально-правовим обґрунтуванням (що встановлено Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року (справа № 216/2430/21)), то вказані дії не переривають перебігу позовної давності.

29 квітня 2021 року ОСОБА_3 повторно звернулися до суду з позовною вимогою до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, в порядку зворотної вимоги (регресу).

Представник позивача окремою позовною вимогою просить визнати пропуск строку подання позову по поважній причині та поновити його.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19.

При вирішенні зазначеного питання, суд враховує те, що поважними причинами пропуску строку можуть вважатися причини, що не залежать від волі особи та об`єктивно заважали звернутися до суду у встановлений законом строк.

Разом з тим, обрання стратегії захисту, визначення підстав та предмета спору повністю залежить від волі позивача.

Окрім того, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що за узгодженням з позивачем було прийняте рішення не оскаржувати ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року про залишення без розгляду позовної заяви, а подати новий позов, у задоволенні якого було в подальшому відмовлено з огляду на відсутність у позивача порушеного права.

Разом з тим, у позивача не було жодних перешкод у оскарженні ухвали про залишення позовної заяви без розгляду або повторному зверненні з тими самими вимогами, однак він обрав іншу стратегію та повторно звернувся до суду з вимогою про відшкодування шкоди, в порядку зворотної вимоги (регресу) лише 29 квітня 2021 року тобто через 3 роки 11 місяців після спливу строку позовної давності.

Відтак, суд не знаходить підстав для поновлення строку подання позову та визнання причин його пропуску поважними.

На підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представник відповідача просив суд застосувати строк позовної давності.

Відтак, позовні вимоги про стягнення витрат в порядку регресу на користь ОСОБА_3 в заявленому розмірі пред`явлені з пропуском трирічного строку позовної давності, отже в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням ОСОБА_4 грошового зобов`язання, позивач ОСОБА_3 має право на відшкодування інфляційних втрат та 3% річних.

Задовольняючи позов в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд врахувує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наведений у постанові від 11 березня 2024 року у справі № 522/3342/22 (провадження № 61-9651св23), за змістом якої вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3 % річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Інфляційні втрати і 3% річних слід розраховувати з суми відшкодованої ОСОБА_5 з відрахуванням утилізаційної вартості визначеної висновком експерта №Д33/06/16 від 30.06.2016, тобто 111726,12 грн. - 32426,16 грн. = 79299,96 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями) у період з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року встановлений карантин на всій території України. Постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, від 22 липня 2020 року №641, від 09 грудня 2020 року №1236 встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 карантин продовжений на всій території України з 22 травня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби COVID-19 від 30.03.2020 №540-ІХ внесено зміни до законодавчих актів, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Таким чином стягнення 3 % річних та інфляційних витрат слід рахувати за три роки до початку карантину, тобто з 12 березня 2017 року по 12 березня 2020 року (початок карантину) та враховуючи, що строк визначений ст. 257 ЦК України продовжується на строк дії карантину, до 01 січня 2023 року.

Розрахунок 3% річних

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
79299,96грн.12.03.201701.01.2023

Розраховується за формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
12.03.201701.01. 299,96313 824,26
Всього: 2122 13 824,26

Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 12.03.2017 року по 01.01.2023 року складає 13 824,26 грн.

Розрахунок інфляційних збитків

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
79299,96грн.12.03.201701.01.2023

Розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Березень 2017Грудень 2022101.8100.9101.3101.6100.299.9102101.2100.9101.5100.9101.1100.810010099.3100101.9101.7101.4101100.5100.9101100.799.599.499.7100.7100.7100.1100.299.7100.8100.8100.3100.299.499.8100.5101101.3100.9100.7101.1101.9101.3100.2100.199.8101.2100.9100.8100.6101.3101.6104.5103.1102.7103.1100.7101.1101.9102.5100.7100.7181.2079 299.96143 690.3664 390.40
Всього: 64 390.40

Інфляційні збитки за вказані періоди складають 64 390,40 грн.

Судові витрати.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи вищевикладені вимоги закону, а також те, що позивачами при подачі позову до суду було сплачено судовий збір окремими квитанціями на суму 1058 грн. 40 коп. ( ОСОБА_5 ), 1117 грн. 60 грн. ( ОСОБА_3 ), 1285 грн. 00 коп. ( ОСОБА_5 ), 1357 грн. 00 коп. ( ОСОБА_3 ), з яких позовні вимоги було задоволено частково, а саме ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні позовних вимог, а відтак судові витрати слід залишити за ним, враховуючи часткове задоволення вимог ОСОБА_3 у сумі (13 824,26 грн. + 64 390,40 грн.) = 78214,66 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_5 підлягає стягненню сума судового збору пропорційно розміру задовлених вимог у розмірі 325,30 грн. (78214,66*100:247367,32=31,6%; 2474,60*31,6:100=782,00 грн.).

В порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник позивачів надав заяву про відшкодування витрат на правову допомогу.

Згідно п. 3 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Вирішення клопотання відповідача про постановлення окремої ухвали.

Відповідач ОСОБА_4 в клопотанні просить постановити окрему ухвалу відносно представника позивачів - адвоката Кисилевича С.Ф. щодо наявності складу злочину передбаченого ст. 384 КК України, у зв`язку з введенням суд в оману.

Клопотання мотивовано тим, що в позовній заяві позивачем ОСОБА_3 зазначено, що транспортний засіб Mercedes Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було утилізовано, що підтвердив довідкою від 22.04.2012 грн.

В свою чергу довідка Територіального сервісного центру МВС доводить, що Mercedes Benz реєстраційний номер 13218НІ було відчужено іншій особі, а саме перереєстровано 09 лютого 2018 року в ТСЦ МВС № 3542 на ОСОБА_9 , 1985 року народження, на підставі договору купівлі-продажу від 09 лютого 2018 року №3542/2018/819967.

Таким чином позивач виклав неправдиві відомості, якими вводить суд в оману, щодо фактичних обставин справи. У зв`язку з чим, відповідач просить постановити окрему ухвалу стосовно позивача ОСОБА_3 та його представника - адвоката Кисилевича С.Ф. за введення суд в оману, для вжиття передбачених законом заходів реагування.

Суд, розглянувши заявлене відповідачем клопотання, вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

За наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню виявлених порушень.

Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає.

Згідно з ч. 5 ст. 262 ЦПК України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що "постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки і їхній діяльності під час вирішення спору".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року у справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що "при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком".

Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 755/15473/20.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для постановлення окремої ухвали.

Відповідачем у заявленому клопотанні, на переконання суду, не наведено достатніх підстав та аргументів для постановлення окремої ухвали, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 15, 79-82, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_5 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, 3 % річних та інфляційних витрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за прострочення основного зобов`язання 3 % річних - 13 824,26 грн. та інфляційні витрати - 64 390,40 грн., а разом 78214,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 782 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про постановлення окремої ухвали відносно позивача ОСОБА_3 та його представник - адвоката Кисилевича С.Ф. за введення суд в оману у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, - відмовити.

Відповідно до статті 246, пункту 5 частини 7 статті 265 Цивільного процесуального кодексу України призначити судове засідання для вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу за клопотанням представника позивачів адвоката Киселевича С.Ф. на 27.03.2024 року о 13:00 год. Засідання відбудеться у приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, поверх 5, зал судових засідань № 5 (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Першотравнева, 12).

Зобов`язати представника позивачів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати суду докази понесення витрат на правничу допомогу, заявлених до стягнення з відповідача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

- позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено 26 березня 2024 року.

Суддя О.В. Цимбалістенко