Справа №463/884/24
Провадження №4-с/463/5/24
УХВАЛА

06 березня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Рудаков Д. І.

за участі секретаря Метеллі Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Личаківського районного суду м. Львова скаргу ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: заступник начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби у м.Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Козак С.В. (місцезнаходження: 79019, м.Львів, проспект Чорновола,39) про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження відповідно до ухвали Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/9311/23, якою застосовано заходи забезпечення позову, а саме заборонено ОСББ «Тершаковців 4» видаляти будь-які дерева на земельній ділянці, розташованій у АДРЕСА_2 до розгляду справи по суті. Постановою від 11.01.2024 було закінчено виконавче провадження. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадженням, ОСОБА_1 встановлено, що в таких відсутній акт із зазначенням кількості дерев наявних на земельній ділянці, розташованій у АДРЕСА_2 та не стягнено з боржника розмір мінімальних витрат відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене вважає, що державний виконавець формально провів вжиття заходів щодо виконання судового рішення, а тому просить постанову про закриття виконавчого провадження скасувати.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином

Від державного виконавця надійшла заява про розгляд скарги за її відсутністю.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини, які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служи під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. У випадку, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що на виконанні у Личаківського відділу державної виконавчої служби у м.Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження ВП №73517564 щодо примусового виконання ухвали Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/9311/23, якою застосовано заходи забезпечення позову, а саме заборонено ОСББ «Тершаковців 4» видаляти будь-які дерева на земельній ділянці, розташованій у АДРЕСА_2 до розгляду справи по суті.

11.01.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження». Так у вказаній постанові зазначено, що керівнику ОСББ «Тершаковців 4» Вовк І.А. доведено до відома резолютивну частину рішення суду, про що складено акт державного виконавця від 20.12.2023, окрім цього витрати виконавчого провадження стягнуто.

Згідно з ч.1ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення посилається на неправомірність дій державного виконавця щодо винесення постанови про закриття виконавчого провадження, оскільки державним виконавцем належних виконавчих дій щодо виконання рішення суду не проводилося.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 63 регламентовано Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до ч.2, 3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 днів та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконане без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбаченого цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Досліджуючи надані до суду копії із матеріалів виконавчого провадження, суд вважає, що державним виконавцем в повному обсязі здійснено заходи щодо виконання посадових прав та обов`язків, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається із доданих до матеріалів справи документів, акт державного виконавця від 20.12.2023 у ВП №73517564 долучений заявником, та такий отриманий керівником ОСББ Вовк І.А. Окрім цього під час розгляду справи заступником начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби у м.Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Козак С.В. долучено копію постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 09.01.2024 та квитанції про їх оплату.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова державного виконавця від 11.01.2024 про закінчення виконавчого провадження №73517564 є законною та такою, що не порушує права заявника на судовий захист, а тому приходить до висновку про відсутність обставин щодо її скасування.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 259-265, 447- 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Рудаков Д.І.