Справа № 148/440/24
Провадження №2/148/299/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

В лютому 2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним вище позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обгрунтування позовних вимог послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батьком ОСОБА_2 . Після смерті бвтька відкрилася спадщина за законом, яка складається із квартири АДРЕСА_1 , яка йому належала на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06.01.2015. Заповітного розпорядження його батько не склав. Він є єдиним спадкоємцем майна свого батька за законом, оскільки його мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а рідних братів і сестер у нього немає.

До смерті та на момент смерті батька вони постійно проживали разом в квартирі за вказаною вище адресою, але значився він зареєстрованим в АДРЕСА_2 , оскільки періодично його запрошували на роботу водієм в ТОВ «Служба експрес доставки «Меркурій», де вимагали вінницької реєстрації (прописки) і де він працював одну добу через дві і по закінченню робочої зміни повертався в м. Тульчин. 18.11.2022 його було звільнено з роботи, але з реєстрації із м. Вінниці він не знявся в надії, що його знову запросять на роботу. Однак, на роботу в ТОВ «Служба експрес доставки «Меркурій» його більше не запросили.

Одразу після смерті батька він звернувся в Тульчинську державну нотаріальну контору для того, щоб подати заяву про прийняття спадщини, де йому було повідомлено, що якщо він проживав разом із батьком, то заяву про прийняття спадщини подавати не потрібно і запропоновано звернутися в нотаріальну контору уже після спливу шести місяців, і через рік.

В лютому 2024 року він знову звернувся в Тульчинську державну нотаріальну контору. Однак, нотаріуси повідомили, що строк пропущено, бо потрібно було все-таки подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька до шести місяців, оскільки вони хоч і проживали разом, але були зареєстровані за різними адресами.

Так як в нотаріальній когнторі його дезінформували, вважає причину, по якій ним пропущено строк для прийняття спадщини, поважною. Для того, щоб він міг оформити право власності на спадкове майно, просить ухвалити рішення, яким визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 , терміном на три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на викладені в заяві обставини. Позивач пояснив, що він був впевнений, що прийняв спадщину після смерті батька, в зв`язку з тим, що постійно проживав разом з батьком на момент його смерті. Адже так йому пояснила нотаріус, коли він звернувся в нотаріальну контору для подачі заяви про прийняття спадщини. Вважають, що причина пропуску строку є поважною. Зазначили, що з часу відкриття спадщини пройшло небагато часу, інших спадкоємців немає, позивач був єдиною дитиною і ніхто на дану спадщину, крім нього не претендує. Просили позов задовольнити, судові витрати залишити за позивачем.

Представник відповідача Тульчинської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання з проханням розглядати справу у його відсутність за наявними в матеріалах справи документами, проти задоволення позову не заперечує.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача і проживає в одному з ним під`їзді у АДРЕСА_3 . Добре знав і його покійного батька. Після 40 днів після смерті батька він зустрів позивача, як той виходив від нотаріуса. Вони поспілкувались та позивач йому повідомив, що ходив до нотаріуса, шоб подати заяву про прийняття спадщини. Однак там в нього заяву не прийняли та повідомили, що в зв`язку з воєнним станом строк подачі такої заяви продовжено до 10 місяців. Це його здивувало, бо сам він думав, що такий строк обмежений 6 місяцями. Також зазначив, що позивач постійно проживав в квартирі батька разом з останнім до його смерті і зараз там проживає. Більше у покійного ОСОБА_2 родичів немає.

Вислухавши позивача, його представника, свідка, дослідивши матеріали справи та представлені докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що вчинено актовий запис № 61 від 01.11.2022. Вказане підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Тульчинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 30.01.2023 (а.с. 8).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 15.11.1978 відділом ЗАГС м. Тульчин вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.01.2015 та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.01.2015 власником двокімнатної квартири АДРЕСА_4 , був ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_3 ОСОБА_1 28.09.2021 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів в Депертамент ТОВ «Служба експрес-доставки «Меркурій» в м. Вінниця та 18.11.2022 звільнено за власним бажанням (а.с. 12-14).

Відповідно до копії паспорта НОМЕР_4 , виданого Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області 10.10.1995, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с. 4, 5).

Згідно довідки, виданої головою квартального (вуличного, будинкового) комітету Тульчинської міської ради вул. Європейська, 2, ОСОБА_1 дійсно постійно проживав з батьком ОСОБА_2 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 15).

Відповідно до копії витягу із рішення №16 від 11.12.2015 Тульчинської міської ради вулицю Лейби Дейча перейменовано на вулицю Європейська (а.с. 16)

Згідно копії листа Тульчинської державної нотаріальної контори від 12.02.2024 №85/01-16 ОСОБА_1 повідомлено, що видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 немає можливості у зв`язку з пропуском ним шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та запропоновано звернутися до суду для вирішення питання щодо оформлення спадщини (а.с. 7).

З відповіді державного нотаріуса Тульчинської держнотконтори Тимчик Н. від 05.03.2024 № 165/01-16 вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася (а.с. 26).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Із роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 Про судову практику у справах про спадкування видно, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі № 681/203/17-ц від 17.10.2018 року, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для задоволення таких вимог.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В даному випадку визнання позову представником відповідача не суперечить закону, не порушує прав, свобод та законних інтересів інших осіб.

При цьому суд також враховує, що строк для прийняття спадщини пропущено позивачем в умовах воєнного стану з поважних причин, адже він отримав розяснення у нотаріуса про те, що є особою, яка фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживав із батьком до дня його смерті. Також суд враховує, що позов визнається відповідачем, інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні. Шестимісячний строк для прийняття спадщини позивачем після смерті батька сплив 26.01.2024, а до суду з позовом він звернувся 22.02.2024, тобто пропущений строк є незначним.

При встановлених обставинах та враховуючи, що в інший спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач не може захистити своє право, суд вважає можливим визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

За таких обставин суд визнає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77, 81, 89, 95, 141, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1270, 1272 ЦК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Штифурко