441/1361/23 2/441/67/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2024 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Перетятько О.В.,

за участі секретаря Сороки М.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Городок Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Львівської області, Львівської районної військової адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсним розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою, яку уточнила до Городоцької міської ради Львівської області, Львівської районної військової адміністрації Львівської області, Головного управління держгеокадастру у Львівській області,у якій просить визнати недійсними розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації від 12.02.2002 року № 68 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 2.4776 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Речичанської сільської ради та Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 016626, виданий 12.02.2002 на ім`я ОСОБА_2 ; визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 1,64 умовних кадастрових гектари, що належало ОСОБА_2 на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю серії ЛВ № 147822, виданого 28.02.1997, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивує тим, що нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на вищенаведене спадкове майно, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку, виданий Городоцькою райдержадміністрацією після смерті ОСОБА_2 . З покликанням на відсутність спору щодо вказаного майна, інших спадкоємців, те, що він позбавлений можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позові, просив про розгляд справи у його відсутності.

Представник Городоцької міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій позов не заперечив, просив справу розглядати без участі представника міської ради.

Представники третіх осіб - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та Львівської районної військової адміністрації в судове засідання не з`явились.

Львівською районної військовою адміністрацією подано клопотання про розгляд справи без іх участі від 18.10.2023 року.

У судове засідання учасники процесу не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому суд, з урахуванням поданих сторонами заяв, вирішив здійснювати розгляд справи у їхній відсутності.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

За положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оглянувши заяви позивача, відповідача, клопотання третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає в АДРЕСА_1 претендує на спадкове майно, після смерті ОСОБА_3 , який померІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 (а. с.10) .

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 одружилася з ОСОБА_5 , який після одруження змінив прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджено свідотвом про одруження від 28.05.2002 року, серії НОМЕР_2 (а.с.9).

ОСОБА_1 - позивач є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідотвом про смерть НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10) .

До одруження з ОСОБА_4 ОСОБА_3 був одружений з ОСОБА_2 , на день її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 , був з нею зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено Довідкою №127 від 11.05.2023 року (а.с. 11) та копією погосподарської книги станом на 2001 рік (а.с.13)

Після смерті ОСОБА_2 , відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 2.4776 га на території Речичанської сільської ради, яке належало останній на підставі державного акту І-ЛВ №016626 від 12.02.2002 року. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 був ОСОБА_3 та вважається таким, що прийняв спадщину , оскільки у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 до 01.01.2004, допускає фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину. Оскільки, майно, що ввійшло у склад спадщини видано після смерті померлої та відсутні правовстановлюючі документи, тому спадщину ОСОБА_3 фактично прийняв, але не зареєстрував у встановлений законом спосіб.

ОСОБА_3 18 листопада 2003 року склав заповіт, яким все своє майно, яке на день смерті належатиме йому заповів сину своєї дружини, позивачу у справі ОСОБА_1 (а.с.36).

Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За положеннями ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається із матеріалів справи, копії актового запису про смерть від 18.05.2001 року (а.с.46), ІНФОРМАЦІЯ_5 померла померла ОСОБА_2 після смерті якої, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, прийняв спадщину її чоловік- вітчим позивача ОСОБА_7 , в тому числі право власності на земельну ділянку, площею 2.4776 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с. 18), який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с. 10).

Згідно норм гл. 84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За положеннями ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Дана позиція викладена також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Із копії заповіту, посвідченого секретарем виконкому Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області Мельник О. Г, зареєстрованого в реєстрі за № 147 вбачається, що 18.11.2003 року ОСОБА_3 заповів ввсе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, все те, що б належало йому на день смерті, і на що за законом мав би право, заповів сину своєї дружини - ОСОБА_1 (а.с.46)

Як вбачається із оглянутої в суді копії Спадкової справи № 108/2005, заведеної після смерті ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 28.03.2023 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається, крім іншого, із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2.4776 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області та належала ОСОБА_2 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 016626, виданого 12.02.2002 року на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 68 від 12.02.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 192.

Із листа державного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Шаравари В.В. № 171/01-16 від 28.03.2023 року, вбачається, що позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.4776 га на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області та належала ОСОБА_2 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 016626, виданого 12.02.2002 року у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 016626, виданий 12.02.2002 року, тобто після смерті першої дружини спадкодавця ОСОБА_2 .

Так, як вбачається із копії Державного акту серії на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 016626, виданого на ім`я ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 68 від 12.02.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №192, датою його видачі є 12.02.2002, тобто після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.46). Згідно вказаного Державного акту останній передавалась у власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2.4776 га.

З копій Витягу з книги записів (реєстрації) на право приватної власності на землю середню земельну частку на території Львівського району (колишня Речичанська сільська рада) Львівської області №4465/427-23-0.91 від 28.04.2023 вбачається, що ОСОБА_2 надано право на земельну частку (пай), розміром 1,64 умовних кадастрових гектари у землі, яка перебувала на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області, видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 147822, зареєстрований в Книзі реєстрації Сертифікатів за № 413 від 28.02.1997 (а.с. 19).

Відповідно до п. 2 Указу Президента від 08 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 3 вищезазначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України,статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, враховуючи, що розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації № 68 від 12.02.2002 та Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 016626 на ім`я ОСОБА_2 від 12.02.2002 видані після її смерті, а отже, в порушення вимог закону, суд визнає недійсними розпорядження в частині передачі в натурі у приватну власність ОСОБА_2 земельної частки (паю), що на території Речичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області та Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 016626 на ім`я ОСОБА_2 від 12.02.2002, скасовує його державну реєстрацію в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 192.

З огляду на вищенаведене, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 за життя отримала право на земельну частку (пай), обставин, які б вказували, що вона при житті набула, або володіла правом на земельну частку (пай) неправомірно, в суді не встановлено. Чоловік матері позивача ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 (першої дружини), а також позивач прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, крім нього, немає, а отже, є підстави до визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) згідно вищезазначеного сертифікату в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 13, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації від 12.02.2002 за № 68 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 016626, виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 68 від 12.02.2002 про передачу у власність земельної ділянки, загальною площею 2.4776 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області, скасувавши його реєстрацію в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 192.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , право на земельну частку (пай), площею 1,64 умовних кадастрових гектари, на підставі Сертифікату серії ЛВ № 147822 від 28.02.1997, виданий на ім`я ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду через Городоцький районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Перетятько О.В.