Номер провадження: 22-ц/813/2521/24
Справа № 487/1955/22
Головуючий у першій інстанції Кузьміна О. І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Лозко Ю.П., Коновалова В.А.,

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та обставини справи

29.06.2022 року до Заводського районного суду м.Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, також просила стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн..

Позов обґрунтовано тим, що діти проживають з позивачем з часу розірвання шлюбу між сторонами, діти знаходяться на її утриманні, а відповідач уникає контактів з позивачем у добровільному порядку матеріальну допомогу на їх утримання не надає. Оскільки фінансове становище позивача не дозволяє їй в повній мірі забезпечувати дітей всім необхідним, відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, його стан здоров`я дозволяє йому працювати, тому позивач змушена була звернутись до суду з вказаним позовом та вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей у вказаному розмірі.

Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.07.2022р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 18.07.2022р. справу направлено до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу за підсудністю.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 07.10.2022р. справу передано за підсудністю на розгляд Суворовського районного суду м.Одеси.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2022 року прийнято до провадження вищевказану цивільну справу та призначено судове засідання.

26.12.2022 року від позивача надійшла змінена позовна заява, в якій позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно на кожну дитину, оскільки у попередньому розрахунку суми аліментів, які просить стягувати позивач, не були враховані платежі, які відповідач здійснював з лютого 2022р. на утримання дітей, розмір яких коливався від 22613,07 грн до 1507,54 грн. в місяць. На теперішній час розмір витрат на утримання і навчання дітей становить близько 10000 грн в місяць. Відповідач працює в Естонській Республіці , отримує постійний дохід, інших дітей, крім ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не має, а тому в змозі сплачувати аліменти в зазначеному розмірі.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 26.12.2022р. прийнято до спільного розгляду збільшені вимоги позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.06.2022 року і до досягнення ними повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В мотивування такої ухвали суд першої інстанції зазначав, що за наслідком дослідження наявних доказів у справі, здійснюючи їх аналіз в сукупності, приймаючи до уваги те, що діти проживають з матір`ю, виховуються позивачем, потребують матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на їх утримання, положення ст..141 СК України щодо рівності обов`язку батьків по утриманню дітей, матеріального становище відповідача, суд прийшов до переконання, що буде законним і справедливим стягнення аліментів на утримання 2-х неповнолітніх дітей в розмірі 50000 грн. на кожну дитину, що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання неповнолітніх дітей. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд першої інстанції зазнчав, що Згідно акту наданих послуг, наданому представником позивача ОСОБА_4 , підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат у даній справі.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати частково заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 у справі № 487/1955/22 та змінити рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.06.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень. У задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень відмовити. Судові витрати з апеляційного перегляду справи покласти на відповідача. Судові витрати у суді першої інстанції розподілити відповідно до вимог закону пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено вимоги процесуального закону щодо належного повідомлення про судовий розгляд справи відповідача, так як ні процесуальні ухвали , ні судові повістки судом першої інстанції останньому не направлялись, при чому відповідач вважає, що відсутність належного фінансування не звільняє від обов`язку суд повідомляти належно про хід провадження у справі відповідно до чинного законодавства. Вважали, що оскільки судом першої інстанції задоволено позовні вимоги позивача саме у збільшеному розмірі, то це робить рішення суду незаконним, оскільки суд поклав недопустимий доказ в його основу, а саме неналежні та недопустимі докази направлення відповідачу заяви про збільшення позовних вимог за невірною адресою для листування (а.с.71) . Тому вважав, що суд першої інстанції не мав права приймати заяву про збільшення розміру позовних вимог до провадження у справі, адже не переконався у вірності адреси відповідача. Зазначав, що розмір стягнутих судом аліментів є необґрунтованим, оскільки не підтверджений належними та допустимими доказами, а сам порядок стягнення аліментів (до повноліття обох дітей) не відповідає матеріальному закону, а тому рішення суду в цій частині є незаконним. Зважаючи на часткове визнання позовних вимог відповідачем, то належним розміром стягнутих аліментів у твердій грошовій сумі є 3000,00 (три тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.06.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Щодо стягнення витрат на правову допомогу скаржник вважав, що позивач не виконав вимоги процесуального закону щодо належного підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень, оскільки окрім опису робіт не надав жодного доказу здійснення таких витрат (чеки, квитанції, платіжні доручення, тощо), а також не надав сам договір про правову допомогу.

Явка в судове засідання

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розгляд апеляційної скарги в даній справі слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Cудовою колегією встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.09.2010 року, який рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 25.11.2021р., яке набрало законної сили 27.12.2021р., розірвано.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.09.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонмької області, актовий запис №408, позивач та відповідач являються батьками ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_5 , батьками якої в свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 , виданому 05.07.2011 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №2001, зазначені: батько- ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 .

На даний час діти знаходяться на утриманні позивача, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на постійній основі в достатньому обсязі на їх утримання не надає.

Між сторонами відсутня домовленість про утримання дітей та сплату аліментів, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 16.11.2021р. по теперішній час зареєстровано автомобіль MAZDA 3, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 .

Судова колегія, дослідивши докази надані позивачем по справі та вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розміру та порядку нарахування аліментів, необґрунтованим належними та допустимими доказами, таким, що ухвалено із істотними порушеннями вимог матеріального і процесуального закону та неправильним встановленням обставин справи, зважаючи на наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи, судова колегія вважає, що дійсно у відповідності до матеріалів справи такий довід вмотивований належним чином виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 29.11.2022 відкрито провадження у даній справі (а.с. 45).

Однак, вказана ухвала суду першої інстанції не направлялась відповідачу поштовим відправленням за місцем його проживання, про що свідчить супровідний лист суду від 30.11.2022 (a.c. 46), якому не вказано номер рекомендованого відправлення та індекс супровідного листа, а також немає доказів відправлення/повернення такого відправлення, що є порушенням вимог чинного процесуального законодавства.

Також встановлено, що не відправлялась ухвали суду від 01.12.2022 (а.с. 52, 54) та від 26.12.2022 (a.c. 78, 79).

Судова колегія погоджується із скаржником, що відсутність належного фінансування суду не є виправданням порушення вимог процесуального закону, не відправлялась, зокрема, повістки щодо призначених засідань на 25.04.2023 (а.с. 111) та на 11.05.2023 (а.с. 122), на якому було ухвалено оскаржуване рішення суду.

Вказані порушення вимог процесуального закону щодо належного повідомлення про судовий розгляд справи позбавили відповідача можливості скористатися правом на відзив на позов, в якому викласти свої заперечення, на представництво інтересів в суді адвокатом для отримання професійної правової допомоги, а також на часткове визнання позовних вимог (про що буде вказано далі).

Що узгоджується з правовими висновками зазначеними в постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 947/15524/20.

Таким чином, судом першої інстанції порушено вимоги процесуального закону щодо належного повідомлення про судовий розгляд справи Відповідача, що є самостійною підставою для скасування Рішення суду.

Стосовно збільшення розміру позовних вимог, судова колегія також погоджується із доводами апеляційної скарги виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 26.12.2022 (а.с. 78) прийнято до провадження заяву позивача про збільшення позовних вимог.

В своїй заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 57-59) позивач просив стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 5000,00 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття, а в позові (а.с. 1-3) позивач просив стягнути аліменти у розмірі 1000,00 грн. щомісяця, тобто збільшивши суму стягнення у 5 разів.

Згідно з ч. 2 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

До заяви про збільшення позовних вимог позивач додав докази направлення копії заяви відповідачу із зазначенням невірної адреси, що підтверджується накладною № 284 (а.с. 71, з обороту) вказана заява була відправлена Відповідачу не за адресою, вказаною у позові ( АДРЕСА_1 ), а за іншою адресою (до відділення N? 54018 м. Миколаїв).

Таким чином, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачем неналежно виконано вимоги процесуального закону про направлення копії заяви про збільшення розміру позовних вимог відповідачу.

Судова колегія також вважає вірним погодитись із доводами відповідача, що суд першої інстанції не виконав свого обов`язку та не перевірив вказаний факт внаслідок чого прийняв заяву про збільшення розміру позовних вимог до провадження у справі, про що свідчить ухвала суду від 26.12.2022 р..

В даному випадку судом першої інстанції, як наслідок вищевказаних порушень прийнято поспішне та помилкове рішення, без врахування позиції відповідача по справі, що стало підставою задоволення позовні вимог позивача саме у збільшеному розмірі, з врахуванням недопустимого доказу, який було помилково закладено в його основу.

Суд першої інстанції допустив декількох процесуальних помилок, які стали підставою ухвалення рішення з порушенням загальних вимог цивільного судочинства таких як, об`єктивність, диспозитивність, а також з порушенням вимог ст. 6 Конвенції з прав людини, щодо доступу на правосуддя відповідача .

Судова колегія також вважає, що доводи апеляційної скарги стосовно суті позовних вимог, також заслуговують на задоволення виходячи з наступного .

Позивач у своєму позові просив стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття, а якщо враховувати збільшення розміру позовних вимог, то у розмірі 5000,00 грн. щомісяця.

У позові зазначалось, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу не надає, жодним чином не приймає участі у вихованні дітей та не виконує обов?язки щодо їх утримання.

Однак, вказані доводи не обґрунтовано належними та допустимими доказами, зважаючи на наступне.

В мотивування спростування доводів, до яких дійшов суд першої інстанції відповідач зазначав, що любить своїх дітей та завжди бажав брати участь у їх вихованні та розвитку. На всі необхідні витрати для дітей відповідач завжди надавав кошти, про що свідчать квитанції, надані позивачем (а.с. 60-70).

Вказані кошти були сплачені у зв?язку із необхідністю придбання, зокрема, комп?ютерних планшетів для дітей, оскільки останні в силу воєнного стану навчаються дистанційно. Саме тому розмір цих виплат варіювався, оскільки комп?ютерна техніка коштовна.

Як у позові так і в заяві про збільшення розміру позовних вимог (а.с.2, 58), позивач вказував про витрати на оплату у фонд школи, придбання обідів в школі, оплату уроків з репетитором англійської мови та математики, що разом становить близько 10 000,00 гривень, однак позивач не надано жодного доказу на підтвердження цих витрат (чеків, квитанцій, платіжних доручень, тощо).

Оскільки судом першої інстанції при прийнятті рішення щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі враховувались саме ці обставини і саме такий розмір витрат позивача на утримання дітей, то рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки не ґрунтується на належних та допустимих доказах, які підтверджують стягнення аліментів саме у розмірі 5000,00 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як було вищезазначено, відповідач визнав свій обов?язок щодо утримання своїх неповнолітніх дітей та фактично його виконував, про що свідчить сплата аліментів (а.с. 60-70), але оскільки відповідач не зміг реалізувати своє право на відзив на часткове визнання позову під час судового розгляду в суді першої інстанції через неналежне повідомлення, тому його доводи не були прийняті до уваги при прийнятті оскаржуваного рішення суду.

Тому судова колегія, враховуючи такі обставини вважає задовольнити частково апеляційні вимоги так, як відповідач визнає і не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині, оскільки частково визнає позовні вимоги про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.06.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття .

Судова колегія також погоджується з доводами скаржника та вважає, що аліменти у розмірі 3000 грн. щомісяця на одну дитину відповідають вимогам закону щодо їх розміру (ч. 2 ст. 182 СК України), а задоволені уточнені позовні вимоги перевищують їх мінімальний гарантований розмір.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення по суті позовних вимог також допущено порушення вимог матеріального закону, виходячи на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 183 Сімейного кодексу України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України).

Однак, в резолютивній частині рішення суду вказано, що аліменти стягнуто «у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.06.2022 року і до досягнення ними повноліття».

Таким чином, суд першої інстанції помилкового висновку, щодо стягнення аліментів з формулюванням про стягнення аліментів «до досягнення дітьми повноліття», оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 183 Сімейного кодексу України повинен був стягнути «до досягнення найстаршою дитиною повноліття».

Більше того, в мотивувальній частині рішення суду вказано, що «суд прийшов до переконання, що буде законним і справедливим стягнення аліментів на утримання 2-х неповнолітніх дітей в розмірі 50000 грн. на кожну дитину, що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання неповнолітніх дітей», що є очевидною помилкою та не відповідає його резолютивній частині.

Отже, розмір стягнутих судом аліментів є необґрунтованим, оскільки не підтверджений належними та допустимими доказами, а сам порядок стягнення аліментів (до повноліття обох дітей) не відповідає матеріальному закону, а тому рішення суду в цій частині є незаконним.

Зважаючи на часткове визнання позовних вимог відповідачем, і відсутність в матеріалах справи доказів які свідчать про можливість стягнення з відповідача більшої суми ніж встановлений діючим законодавством розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в 2023 році то судова колегія вважає належним розміром стягнутих аліментів у твердій грошовій сумі є 3000,00 (три тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.06.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

В частині доводів і вимог апеляційної скарги, щодо відмови у задоволенні позовних вимог спрямованих на витрати пов`язані із отриманням позивачем правової допомоги, судова колегія вважає залишити в цій частині рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно акту наданих послуг, наданому представником позивача ОСОБА_4 , підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат у даній справі.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що необґрунтовані належними та допустими доказами на спростування витрачених позивачем коштів на отримання правової допомоги, які в свою чергу стороною позивача доведено належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, враховуючи вказану норму, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2023 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання : АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.06.2022 року і до досягнення ними повноліття-змінити зменьшивши розмір стягуваної з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання : АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі до розміру 3000 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.06.2022 року і до досягнення їми повноліття.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 березня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова