КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 355/1612/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4421/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Реви Інни Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року у складі судді Червонописького В.С.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року АТ «Кредобанк» правонаступником якого є ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості, в якому просив: стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № CL-248994 від 18 грудня 2019 у розмірі 549 631 грн 48 коп, суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 % від ціни позову, а саме 54 963 грн 48 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 18 грудня 2019 р. між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № СL-248994.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору банк видає позичальнику кредит у розмірі 422 334 грн до 17 грудня 2024 р. на наступні цілі: на поточні потреби позичальника.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань позивач надав суду меморіальні ордери від 18 грудня 2019, відповідно до яких відповідачу ОСОБА_1 було перераховано кредитні кошти на загальну суму 422 334 грн.

На підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 не належним чином виконав умови кредитного договору та не здійснював вчасно погашення боргу, позивач надав суду виписку про рух коштів по рахунку у період з 18 грудня 2019 по 20 липня 2021 року.

03 серпня 2021 позивачем направлено відповідачу ОСОБА_1 досудову вимогу, яка залишилася без виконання.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20 липня 2021 сума заборгованості за кредитом становить 417 454 грн 92 коп, сума заборгованості за відсотками - 132 176 грн 56 коп.

Також, позивач просить суд стягнути заборгованість як з солідарного боржника з дружини ОСОБА_1 . Доказом того, що ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_2 є актовий запис від 09 серпня 1998 у паспорті відповідача.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року позов АТ «Кредобанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором № СL-248994 від 18 грудня 2019 року у розмірі згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № СL-248994 від 18 грудня 2019 року 549 631 грн 48 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 417 454 грн 92 коп.; заборгованості за відсотками - 132 176 грн 56 коп; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» суму сплаченого судового збору в 7 958 грн 58 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 11 травня 2022 року замінено сторону вибулого стягувача АТ «Кредобанк» у виконавчих листах у цивільній справі № 355/1612/21 на ТОВ «Росвен Інвест Україна», як правонаступника кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_1 у відповідності до укладеного 21.12.2021року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» договору факторингу.

За таких обставин, стороною спору у даній справі замість АТ «Кредо Банк» є ТОВ «Росвен Інвест Україна», як кредитор у зобов`язанні ОСОБА_1 , у звязку з чим апеляційним судом замінено позивача у справі з АТ «Кредо Банк» на ТОВ «Росвен Інвест Україна».

В апеляційній скарзі адвокат Рева І.О. в інтересах ОСОБА_1 , за змістом, посилаючись на незаконність та протиправність оскаржуваного рішення в частині вимог щодо ОСОБА_1 , як винесене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що досудова вимога АТ «Кредобанк» від 03 серпня 2021 року не була вручена ОСОБА_1 , згідно роздруківки трекінгу поштового відправлення №569 від 29 жовтня 2021 року відправлення 19 серпня 2021 року було повернуто за зворотною адресою в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання, що свідчить про невручення адресату. Відтак, для відповідача не розпочався строк, визначений п.6.10 договору.

Вказано, що боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку. Такий правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №344/3627/16-ц (провадження №61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження №61-22164св19), від 17 березня 2021 року у справі №361/1488/19 (провадження №61-6141св20). Аналогічну думку висловив і Київський апеляційний суд в постанові від 18 жовтня 2022 року №377/780/21.

Посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу щодо позивача, якому вже не належало право вимоги, при тому що на час розгляду судом справи останньому було відомо про існування правонаступника прав АТ «Кредобанк» - ТОВ «Росвен Інвест Україна», якого й було визнано стягувачем у виконавчому провадженні.

Зазначено, що суд першої інстанції надсилав судові повістки і всі процесуальні документи саме АТ «Кредобанк», в якого на момент винесення оскаржуваного рішення було відсутнє право вимоги і яке не мало бути стороною у справі.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Реву І.О. в інтересах ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Представник позивача та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час якого, судом повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи відсутності осіб, що не з`явилися.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог до ОСОБА_2 не оскаржено, апеляційну скаргу не подано, а тому апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених до ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як убачається зі справи, 18.12.2019 між АТ "Кредобанк" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № CL-248994 (а.с. 13-15).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (надалі -кредит) на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі.

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору банк видає Позичальнику Кредит у розмірі 422 334 грн до 17.12.2024 на наступні цілі: на поточні потреби Позичальника.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20.07.2021 сума заборгованості за кредитом становить 417 454 грн 92 коп, сума заборгованості за відсотками становить 132 176 грн 56 коп (а.с. 19).

На підтвердження виконання своїх зобов`язань позивач надав суду меморіальні ордери від 18.12.2019, відповідно до яких відповідачу ОСОБА_1 було перераховано кредитні кошти на загальну суму 422 334 грн (а.с. 20-26).

Долучено позивачем й виписку про рух коштів по рахунку у період з 18.12.2019 по 20.07.2021 (а.с. 27-29).

Наявна у справі також і досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості від 03.08.2021 адресована ОСОБА_1 (а.с. 36).

Районний суд стягуючи з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № СL-248994 від 18 грудня 2019 року у повному обсязі, виходив з того, що з моменту настання строку передбаченого вимогою кредитора, у ОСОБА_1 виник обов`язок дострокового повернення заборгованості за кредитом, яка становить 417 454 грн 92 коп та заборгованості за відсотками в сумі 132 176 грн 56 коп.

Між тим з висновками суду повністю погодитися не можливо, з наступних підстав.

У статті 525 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що "визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про споживче кредитування", суд приходить до висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано".

Оскільки Кредитний договір № CL-248994, що укладений між АТ "Кредобанк" та ОСОБА_1 18.12.2019 є споживчим, то зазначений правовий висновок підлягає застосуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Виходячи з вищезазначених норм права та вимог Договору, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку, оскільки загальний зміст поняття "повідомлення" передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Такий правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 344/3627/16-ц (провадження № 61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі № 359/8181/18 (провадження № 61-22164св19), від 17 березня 2021 року у справі № 361/1488/19 (провадження № 61-6141св20).

До справи долучено досудову вимогу, адресовану ОСОБА_1 щодо дострокового повернення отриманого у банку кредиту та докази відправлення її боржнику поштою (а.с. 36,37).

Між тим, матеріали справи не містять доказів вручення ОСОБА_1 досудової вимоги від 03.08.2021 щодо виконання договірних зобов`язань.

При цьому, з огляду на вказані вище правові висновки Верховного Суду, сам факт направлення досудової вимоги про виконання договірних зобов`язань на адресу реєстрації місця проживання відповідача не є належним її повідомленням. А в кредитному договорі сторони передбачили, що обов`язок з дострокового повернення кредиту у позичальника виникає після отримання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.

У долученому до справи треку перевірки статусу відстеження щодо результатів вручення поштового відправлення містяться відмітки : повернення за закінченням терміну зберігання та невдала спроба вручення ( передача на зберігання): За письмовою заявою адресата (а.с. 38).

Убачається, що ОСОБА_1 заперечує отримання ним досудової вимоги про дострокове погашення заборгованості від позивача, а долучена до справи роздруківка з сайту ДП «Укрпошта» не містить інформації про її отримання (а.с. 38).

Не долучено до справи й письмових доказів на підтвердження факту відмови відповідача від отримання поштового відправлення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає поспішними висновки суду першої інстанції про те, що з моменту настання строку передбаченого вимогою кредитора, у ОСОБА_1 виник обов`язок дострокового повернення заборгованості за кредитом.

Зазначене свідчить про те, що банк не набув відповідного права на погашення ОСОБА_1 всієї кредитної заборгованості за договором достроково, а на час подачі позову позивач має право лише на стягнення з відповідача поточної заборгованості.

Позивач не вчиняв жодних дій, спрямованих на примусове стягнення заборгованості за кредитом та процентами у позасудовому порядку. А звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Закону України "Про споживче кредитування" порядок такого стягнення, оскільки якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги абз. 3 ч. 4 ст. 16 цього Закону, не дотримавши передбачений кредитним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Встановлено, що позивачем до справи долучено розрахунок заборгованості відповідача, складений станом на 20.07.2021, який містить нарахування повної сплати кредитної заборгованості.

Під час апеляційного провадження справи ОСОБА_1 не надано доказів виконання кредитних зобов`язань у період з 20.07.2021 по дату заявлення банком вимог.

Разом з тим, враховуючи, що позивачем не доведено факт вручення ОСОБА_1 досудової вимоги про дострокове погашення заборгованості від 03.08.2021, тому стягненню підлягає поточна заборгованість, яка виникла у відповідача за період з 18.12.2019 по 18.10.2021, тобто заявленому у графіку платежів за кредитним договором (а.с.16).

Так, сума простроченої заборгованості за тілом кредиту згідно розрахунку станом на 20.07.2021 становить 56 382 грн 73 коп.

Згідно з графіком платежів за кредитним договором відповідачем мало бути сплачено:

18.08.2021 - 4 388 грн 35 коп основної суми та 10 743 грн 65 коп відсотки за користування кредитом;

18.09.2021 - 4 520 грн 61 коп основної суми та 10 611 грн 39 коп відсотки за користування кредитом;

18.10.2021 - 4 994 грн 76 коп основної суми та 10 137 грн 27 коп відсотки за користування кредитом;

01.11.2021 заявлено позов, у зв`язку з чим додатково підлягає урахуванню несплачена заборгованість за тілом кредиту з 18.09.2021 по 18.10.2021, у сумі що становить 13903грн.72коп.

Отже, загальна сума поточної заборгованості ОСОБА_1 по тілу кредиту станом на 18.10.2021 становить 65 407 грн 37 коп.

(56 382,73 грн + 4 388,35 грн + 4 520,61 грн + 4 994,76 грн = 65 407,37).

Вирішуючи питання щодо стягнення з боржника заборгованості по відсотках, апеляційний суд враховує дані долученого до справи розрахунку, відповідно до якого на прострочену заборгованість банком нараховано до сплати боржником відсотків, у сумі 13 152 грн 54 коп й при додаванні відсотків, що підлягали поверненню згідно графіку платежів упродовж 18.08.2021-18.10.2021 на суму 31 492 грн 31 коп (а.с.16), загальна сума заборгованості становить 44 684 грн 45 коп (13152,54+ 31492,31).

Разом з тим, підлягає врахуванню інформація, яка міститься у розрахунку заборгованості, відповідно до якої у період з січня 2020 по липень 2021 ОСОБА_1 на погашення заборгованості по відсотках сплачено 102 621 грн 44 коп, що становить значно більшу суму боргу.

Отже, поточна заборгованість по відсотках охоплюється загальною сумою їх сплати боржником, у зв`язку з чим правих підстав до стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках станом на 18.10.2021 - не має, остільки має місце переплата, в сумі 57 936 грн 99 коп (102 621,44 - 44 684,45 = 57 936,99)

Зазначене не було враховано судом першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги про порушення районним судом норм матеріального права при ухваленні рішення є такими, що заслуговують на увагу.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду в частині стягнення заборгованості на користь банку, який продав кредитне зобов`язання іншій особі - ТОВ «Росвен Інвест Україна», остільки укладений між банком та товариством договір факторингу є чинним, а тому підлягає до виконання, до того ж указана обставина не звільняє боржника від виконання умов кредитного договору.

При цьому апеляційний суд керується правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 у справі № 264/5957/17, відповідно до якого суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині вирішення вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та скасувати в частині вимог про стягнення відсотків й остаточно стягнути з боржника на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за тілом кредиту, в сумі 65 407 грн 37 коп.

Щодо вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , то колегія суддів не перевіряє висновки суду у вказаній частині, оскільки рішення останньою не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір з урахуванням зменшення суми боргу, підлягає зменшенню й судовий збір, що підлягав стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» з 7 958 грн 58 коп до 2 270 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Реви Інни Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року змінити в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та скасувати в частині вимог про стягнення відсотків з ОСОБА_1 й остаточно стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за тілом кредиту в сумі 65 407 грн 37 коп.

У задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за тілом кредиту - відмовити.

Зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» з 7 958 грн 58 коп до 2 270 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 березня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: