Справа № 465/5319/21 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/2409/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
Провадження № 22-ц/811/2407/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Салата Я.І.

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника-адвоката Семеновича Т.С., відповідачки ОСОБА_2 та її представника-адвоката Сідловської І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові цивільну справу №465/5319/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Семеновича Тіберія Сергійовича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2023 року та додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ,- про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя

в с т а н о в и в :

12 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та з врахуванням збільшених позовних вимог просить :

-визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки «Skoda Citigo 2015 року випуску VIN: НОМЕР_1 та визнати за ним право власності на автомобіля марки «Skoda Citigo 2015 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 ,

-визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя майнові права в об`єкті незавершеного будівництва в розмірі проінвестованого авансового платежу сплаченого за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна № 6630 від 16.10.2020 року з ТОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна», що в грошовому еквіваленті становить вісімсот сорок вісім тисяч грн. 00 коп,

-визнати за ОСОБА_1 1/ 2 права власності на майнові права в об`єкті незавершеного будівництва в розмірі проінвестованого авансового платежу сплаченого за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна № 6630 від 16.10.2020 року з ТОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна», що в грошовому еквіваленті становить вісімсот сорок вісім тисяч грн. 00 коп,

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Skoda Citigo 2015 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій їх частині - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 053 грн. (одна тисяча п`ятдесят три грн.).

Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2023 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Дунас О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Рішення та додаткове рішення оскаржив представник позивача-адвокат Семенович Т.С.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконними. Зазначає, що відповідачка приховала від позивача обставину відчуження на користь ОСОБА_3 -свого батька майнові права на об`єкт нерухомого майна квартиру в с.Сокільники. Висновок суду про погодження умов договору 22.01.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суперечить заяві від 16.10.2020 року, оскільки позивач давав дозвіл на укладення договору про набуття прав за договором, проте вказану заяву відповідачка використала для укладення договору на користь свого батька безоплатно, тобто вчинила правочин всупереч інтересам сім`ї. Суд першої інстанції оцінюючи договір не дослідив його умови та не перевірив чи набув ОСОБА_3 майнові права на об`єкт нерухомості, що перебуває на стадії будівництва. Суд не досліджував питання отримання коштів відповідачкою, разом з тим встановив, що позивач не довів, що кошти отримані одним з подружжя не були використані в інтересах сім`ї. Вважає, що дійшовши висновку про погодження умов договору відступлення прав та використання коштів в інтересах сім`ї, суд вийшов за межі позовних вимог. Вважає, що встановищи відсутність вимоги про визнання правочину недійсним чи встановлення його нікчемності, суд повинен був запропонувати позивачу змінити позовні вимоги щодо визнання за ним права власності на грошові кошти одним з подружжя, внаслідок відчуження майна на користь третьої особи. Розглядаючи справу, суд не встановив чи може бути транспортний засіб предметом поділу, оскільки такий відповідачкою відчужений гр. ОСОБА_4 про що свідчить державна реєстрація від 16 червня 2023 року. За таких обставин, транспортний засіб як предмет цього спору, перестав існувати. Вважає, що суд розглянув справу з порушенням правил підсудності, оскільки у справі відсутні докази про те, що предметом поділу є нерухоме майно розташоване на території Пустомитівського району, тому справа підлягала розгляду у Франківському районному суді м.Львова.

Щодо додаткового рішення, вважає, що суд не дав оцінки доказам наданим на підтвердження надання правничої допомоги, зокрема договору №70-ФО від 09.06.2021 року до якого додані розрахунок вартості наданих послуг, рахунок на оплату в розмірі 16000 грн. Відповідачка не довела у встановленому законом порядку підстав для зменшення судових витрат на правничу допомогу, а тому з врахуванням того, що позов було задоволено частково, суд не мав підстав відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.

Просить рішення суду в частині вимог про визнання за позивачем об`єктом права спільної сумісної власності подружжя майнові права в об`єкті незавершеного будівництва в розмірі проінвестованого авансового платежу сплаченого за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна №6630 від 16.10.2020 року з ТОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна», що в грошовому еквіваленті становить 848000 грн. та визнання за ОСОБА_1 права власності на майнові права в об`єкті незавершеного будівництва в розмірі проінвестованого авансового платежу сплаченого за попереднісм договором купівлі-продажу нерухомого майна №6630 від 16.10.2020 року з ТзОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна», що в грошовому еквіваленті становить 848000 грн. закрити на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України або направити справу за встановленою підсудністю до Франківського районного суду м.Львова.

Додаткове рішення скасувати та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 16000 грн.

29.11.2023 року представником відповідачки ОСОБА_2 -адвокатом Сідловською І.Ю. надано суду відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає такі безпідставними, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника-адвоката Семеновича Т.С. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 та її представника адвоката Сідловської І.Ю., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2023 року не підлягає до задоволення, на додаткове рішення цього суду підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 колишнє подружжя, шлюб між ними був зареєстрований 25.05.2013 року.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 08.07.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

За час спільного проживання у шлюбі сторони набули у власність автомобіль марки «Skoda Citigo» д.н.з. НОМЕР_2 , 2015 року випуску. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 транспортний засіб зареєстрований 30.05.2020 року за ОСОБА_2 . Згідно акту оцінки ТЗ від 23.06.2021 року вартість ТЗ «Skoda Citigo» д.н.з. НОМЕР_2 2015 року випуску,VIN: НОМЕР_4 становить 210 600,00 грн.

16.10.2020 року, будучи у шлюбі, відповідачкою укладено Попередній договір купівлі-продажу майнових прав нерухомого майна № 6630 з ТОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» та внесено спільні кошти подружжя в сумі 848 256,00 грн. як авансовий платіж за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджується копією квитанції №ПН 3418998 від 16.10.2020 року.

Суд першої інстанції правильно прописав, що набуте вищеназване майно сторонами по справі є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми,хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно,за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК ).

Згідно ч.1ст.70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст.71 СК майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

Вирішуючи спір про поділ автомашини « Skoda Citigo», яка є спільною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначена автомашина є неподільною річчю, поділити її в натурі не дається можливим, відтак позивач ОСОБА_1 має право на вартості компенсації зазначеної автомашини. Оскільки вимог про стягнення компенсації не було, тому судом зроблено висновок про визнання автомашини спільним сумісним майном, що дає право позивачу ОСОБА_1 звертатися до ОСОБА_2 про стягнення її вартості.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя майнові права на об`єкт незавершеного будівництва в розмірі проінвестованого авансового платежу сплаченого за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна № 6630 від 16.10.2020 року в ТОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна», що в грошовому виразі становить 848 256,00 грн. та визнання за позивачем права власності на вищезазначені майнові права, що в грошовому еквіваленті становить 424 128,00 грн. судом першої інстанції підставно відмовлено. При цьому суд посилався на договір про відступлення прав вимоги, який укладений 22.01.2021 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» та посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Шафраном Р.І., реєстровий номер №289.

Пунктом 1 Договору передбачено, що в порядку та на умовах визначених цим Договором, ОСОБА_2 передає ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 набуває право вимоги на належне ОСОБА_2 майно за Попереднім договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ЛМНО Шафраном Р.І. 16.10.2020 року, реєстровий номер №6630.

Відповідно ОСОБА_3 стає кредитором за Договором про відступлення прав вимоги від 22.01.2021 року.

Згідно пункту 3 Договору ОСОБА_2 відступає ОСОБА_3 в повному розмірі право вимоги до ТОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» щодо повернення фактично сплаченої грошової суми ОСОБА_2 ТОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» як авансовий платіж за квартиру за адресою; АДРЕСА_1 .

Отже, до ОСОБА_3 переходять права та обов`язки ОСОБА_2 за Основним договором.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 у зазначеній частині позовних вимог, суд першої інстанції правильно прописав, що відповідачка не є стороною Попереднього договору від 16.10.2020 купівлі-продажу майнових прав. Такі майнові права належать третій особі ОСОБА_3 .

При цьому суд зазначив, що 22.01.2021 року відступлення прав та обов`язків за Попереднім договором купівлі-продажу майнових прав відбулося за спільної згоди, досягнутої між позивачем та відповідачкою в їх спільних сімейних інтересах під час перебування у шлюбі.

Не погодившись із рішенням суду у зазначеній частині, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначив, що відповідачка приховала від нього обставину відчуження на користь ОСОБА_3 майнових прав на об`єкт нерухомого майна-квартиру в АДРЕСА_1 і що, будучи необізнаним про зазначене, він у 2021 році пред`явив вимогу про визнання майнових прав та частку у майні, яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та її поділ.

Зазначає,що висновок суду про погодження умов договору від 22.01.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суперечить заяві від 16 жовтня 2020, оскільки позивач надавав дозвіл на укладення договору про набуття прав за договором, однак відповідачка вчинила правочин всупереч інтересам сім`ї.

З доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не погоджується.

Згідно заяви від 16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , посвідченої приватним нотаріусом ЛМНО Шафран Р.І. та зареєстрованої в реєстрі за №6629 (а.с.178т.1) ОСОБА_1 надав повну та беззастережну згоду ОСОБА_2 на купівлю та продаж нею квартири та укладення нею відповідних попередніх договорів, договорів про внесення змін до попередніх договорів, в тому числі і договорів про відступлення прав та обов`язків за ціною та на умовах визначених на її власний розсуд.

У зазначеній заяві (абзац 2) позивачем погоджено, що «вищевказані попередній договір, в т.ч. договори про відступлення прав та обов`язків, укладаються його дружиною в їх спільних інтересах та на умовах, які ми попередньо обговорили і вважали вигідними для нас, і укладення цих договорів відповідає нашому спільному волевиявленню».

Відтак, маючи повну та беззастережну згоду від позивача ОСОБА_1 , 22 січня 2021 року між відповідачкою ОСОБА_2 в інтересах сім`ї та під час перебування сторін по справі у шлюбі, ОСОБА_3 та ТОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» було укладено договір про відступлення прав та обов`язків за попереднім договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ЛМНО Шафран Р.І. 16 жовтня 2020 року, реєстровий номер 6630.

Відповідно, до ОСОБА_3 переходять права та обов`язки ОСОБА_2 за Основним договором. Право за Основним договором відступається за 848 256,00 грн. У пункті 5 договору прописано, що вказана сума сплачена ОСОБА_5 до посвідчення даного договору, що спростовує покликання позивача на безоплатність договору про відступлення прав. (а.с.78т.1).

Отже, відповідачці ОСОБА_2 на час судового розгляду даної справи та прийняття судом першої інстанції рішення в даній справі будь-які майнові права, права та обов`язки за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 16.10.2020 року не належали.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на власний розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Такий правовий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 30.01.2019 року у справі № 158/2229/16-ц, у постанові від 22.03.2021 року у справі № 522/5302/16-ц.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.65 СК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів всупереч ст.65 СК, інший з подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Згідно вищевказаних правових норм, використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинно бути доведеним відповідними доказами. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.06.2019 у справі № 761/32404/14ц.

Згідно пояснень відповідачки ОСОБА_2 отримані грошові кошти від відступлення майнових прав були використані спільно із позивачем в інтересах сім`ї. Зазначене заперечив позивач ОСОБА_1 , однак доказів про використання спірних коштів в інтересах відповідачки суду останнім не надано.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, такі не спростовують висновків суду в частині предмета спору.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст.81 ЦПК).

ЄСПЛ прописав,що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).

Щодо додаткового рішення від 28 квітня 2023 року, яким у задоволенні заяви представника позивача- адвоката Дунас О.М., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу відмовлено, суд апеляційної інстанції не погоджується в частині визнання однієї із позовних вимог, а саме: визнання автомобіля спільною сумісною власністю та право позивача на його вартості.

За змістом ч.1ст.15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно ч.1ст.133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1ч3ст.133 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8ст.141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги ОСОБА_1 , адвокатом Дунас О.М. надано суду копію Договору №70-ФО від 09.06.2021 року, Опис виконаних робіт загальна вартість яких становить 16 000,00 грн., Акт приймання-передачі наданих послуг №70-ФО, копія рахунку та квитанції(а.с.204-216т.1).

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, відповідно витрати на правничу допомогу стягуються пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1,2; 375; 376 ч.1 п.3; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Семеновича Тіберія Сергійовича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Заяву представника відповідача-адвоката Семеновича Тіберія Сергійовича задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч грн.).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 березня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк