КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Майбоженко А.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9433/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Вони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, сімейні відносини між сторонами погіршились. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо.

Дитина ОСОБА_3 проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, між сторонами не досягнуто згоди щодо матеріального утримання та виховання дитини.

Тому позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме - в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Вказував, що визначений позивачкою розмір аліментів є для нього завеликим, оскільки відповідач має на утриманні матір-пенсіонера з інвалідністю ІІ групи.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1 211 гривень 20 копійок судового збору.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року скасувати частково та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.

У апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не урахував того, що відповідач має на утриманні матір-пенсіонера з інвалідністю ІІ групи. Зазначає, що вказана обставина підтверджується належними та допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Вказує, що мати відповідача ОСОБА_4 є власницею декількох квартир у м. Києві, які здає в оренду, та отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника (померлого чоловіка, який був військовослужбовцем), тому її матеріальне становище не є скрутним.

Від апелянта ОСОБА_1 22 квітня 2024 року до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нового доказу - акту про проведення обстеження сім'ї ОСОБА_1 від 04 квітня 2024 року. Однак, такий доказ не може бути урахований судом під час апеляційного перегляду справи, оскільки зазначений документ складено після ухвалення рішення судом першої інстанції, а апелянт не навів суду поважних причин неможливості проведення відповідного обстеження та надання такого доказу на час розгляду справи в суді першої інстанції.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 квітня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є позивачка та відповідач по справі (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Також судом першої інстанції встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

Відповідачем зазначені обставини не оспорювалися.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України).

За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції обґрунтовано урахував вік відповідача, відсутність даних про те, що його стан здоров`я, матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати у визначеному позивачем розмірі.

Апеляційний суд погоджується і з оцінкою сулу першої інстанції посилання відповідача на утримання ним матері-пенсіонера, яка є особою з інвалідністю, оскільки позивач не довів, що його матір потребує матеріальної допомоги і відповідач є єдиною особою, яка таку допомогу може надати.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідач не надав суду жодного доказу власного матеріального становища, як то доказів наявності чи відсутності у нього у власності майна, доходів, грошових зобов`язань тощо. Тобто, відповідач не довів суду належними та допустимими доказами, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова