РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Майдан С.І.,

за участю секретаря: Петішкіна О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Херсонська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Херсонська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтував тим, що в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 на даний час зареєстровані позивач ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також ОСОБА_2 , яка й проживає в будинку. Відповідач зареєструвала своє місце проживання в будинку за згодою ОСОБА_5 , яка на той час була власником домоволодіння. ОСОБА_2 жодних родинних або будь-яких правових зв`язків з позивачем не має, право проживання та користування майном нею втрачено у зв`язку із недійсністю (незаконністю) договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 . Відповідач проживає в будинку, чим чинить позивачу перешкоди у володінні та користуванні домоволодінням як законному власнику цього майна, крім того протягом чотирьох років з 29.10.2015 року фізично не допускає позивача та її дітей до будинку. 17.01.2012 року між ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач за згодою нового власника зареєструвала своє місце проживання в цьому будинку. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради, приватного нотаріуса Палієнко У.О., про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене рішення залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав від 28.01.2016 року. 07.10.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про скасування права власності відповідача на зазначене домоволодіння на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №49551372 від 06.11.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право приватної власності ОСОБА_1 на спірне домоволодіння на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року. Відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру та свідоцтва про народження зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будинок АДРЕСА_1 . Враховуючи викладене, проживання відповідача в зазначеному домоволодінні без дозволу позивача є незаконним, оскільки заволодіння майном відбулося у незаконний спосіб, відповідно й реєстрація місця проживання відповідача є незаконною. Позивач вимушена орендувати інше житло, щоб мати кришу над головою та людські умови життя, вимушена витрачати кошти на оренду житла, які б могла використовувати на користь своїх дітей. Своїми незаконними діями ОСОБА_2 завдала ОСОБА_1 моральної шкоди, яка полягає в порушенні права власності останньої шляхом незаконного користування домоволодінням та не допуску до нього протягом 4 років, змушує позивача та дітей протягом зазначеного строку вимушено проживати у чужих людей, звертатися до суду за захистом конституційного права володіння та користування майном, що завдає позивачу страждань. У зв`язку з викладеним позивач просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування домоволодінням АДРЕСА_1 та висилити її із зазначеного домоволодіння. Стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Ухвалою суду від 13.01.2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 07.09.2020 року закрито підготовче засідання та призначено судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. В останнє судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнали. Зазначили, що державний реєстратор Остапенко С.М. зареєстрував право власності за ОСОБА_1 на зовсім інший будинок, іншої конфігурації та іншої площі, який ніколи не належав позивачу та суттєво відрізнявся своїм характеристиками ніж ті, що були зазначені у рішенні Херсонського апеляційного суду від 29.10.2015 року. За позивачем фактично безпідставно зареєстровано новий житловий будинок, житлова площа якого збільшилася з 21,7 кв.м. до 47 кв.м., загальна площа будинку збільшилася з 55,2 кв.м. до 76,7 кв.м. На сьогоднішній день будинку, який підлягає поверненню на користь ОСОБА_1 не існує. На сьогоднішній день відповідач проживає у будинку своєї сестри та зареєстрована у ньому відповідно до чинного законодавства, та не існує будь-яких підстав щодо скасування реєстрації відповідача та виселення, а тому просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В останнє судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановлений законом порядку.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради, приватного нотаріуса Палієнко У.О., про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 . Зазначене рішення залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав від 28.01.2016 року.

22.15.2015 року державним реєстратором Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні видано ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

07.10.2019 року державним реєстратором Херсонської міської ради до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про скасування права власності ОСОБА_5 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року.

07.10.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про скасування права власності ОСОБА_2 на домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №49551372 від 06.11.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право приватної власності ОСОБА_1 на домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2015 року.

Відповідно до довідки-підтвердження №1757 від 14.11.2019 року ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 тимчасово з своїми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , 1997 р.н.

Згідно довідки №1758 від 14.11.2019 року ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 разом з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , 1997 р.н.

Відповідно до довідки-підтвердження №1759 від 14.11.2019 року ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_1 з 2015 року і по теперішній час.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2022 року, яке набрало законної сили 16.01.2023 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.12.2025 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що видано ОСОБА_5 визнано нечинним.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

За частиною першою статті 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить стаття 405 ЦК України.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки, записи про право власності ОСОБА_5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасовані, правовстановлюючі документи, а саме договір купівлі-продажу, свідоцтво про право власності визнані недійсними та нечинними, відповідно будь-яких прав ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не мають.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2022 року підтверджує відсутність будь-яких прав як відповідача по даній справі так і ОСОБА_5 , яка надала дозвіл та право на проживання в будинку.

Суд, оцінюючи виселення на предмет пропорційності, встановивши, що порушені права позивача - власника житла гарантовані як національним законодавством України, так і статтею 8 Конвенції, а також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, вважає, що у цьому випадку, за обставин цієї справи, виселення відповідача зі спірного житла є законним та пропорційним заходом, переслідує легітимну мету та є необхідним, оскільки між сторонами спору склалися неприязні стосунки, вони не пов`язані спільним побутом, відповідач не є членом сім`ї позивача.

У зв`язку з викладеним, суд прийшов до висновку про задоволення позовної вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням шляхом виселення відповідача зі спірного домоволодіння.

Доводи сторони відповідача суд до уваги не приймає, оскільки вони не впливають на висновок суду.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

З врахуванням того, що відповідачем не спростовано презумпцію його вини у настанні негативних наслідків для позивача, суд приходить до висновку, що внаслідок винних дій відповідача завдано моральної шкоди позивачу, яка виразилася в тому, що неправомірні дії відповідача призвели до необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, протягом зазначеного строку позивач з дітьми вимушено проживали у чужих людей, необхідністю звертатися до суду за захистом конституційного права володіння та користування майном. Все це спричинило позивачу моральні страждання.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20, при визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України.

Враховуючи те, що дії відповідача призвели до порушення прав користування позивачки та її дітей майном, а також з огляду на відновлення прав позивача та вселення їх до спірного домоволодіння суд, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що правильним, законним та обґрунтованим є розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 5000 гривень.

Керуючись ст. ст.2, 4, 7, 9, 10, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Херсонська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування домоволодінням АДРЕСА_1 та висилити її із зазначеного домоволодіння.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: http://ksm.ks.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Майдан