Провадження №2/522/987/24
15 березня 2023 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
Матеріали позову суддя отримала 19.10.2023 року.
19.10.2023 року представник позивача на електронну адресу суду надав повідомлення щодо виконання вимог п.2 ч.2 ст.175 ЦПК України.
Зазначене повідомлення суддя отримала 20.10.2023 року.
Ухвалою суду від 25.10.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 28.11.2023 року.
У підготовче засідання 28.11.2023 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 17.01.2024 року.
Ухвалою суду від 17.01.2024 року по справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 16.02.2024 року.
У судове засідання призначене на 16.02.2024 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 15.03.2024 року.
У судове засідання призначене на 15.03.2024 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення є 25.03.2024 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню на підставі наступного.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Судом встановлено, що 11.08.1997 року на Одеській товарній біржі між ОСОБА_3 , яка діяла від власного імені та від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності № НА 031747, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сулеймановою Г.Р. від 05.08.1997 року, та ОСОБА_1 було укладено договір № 1884 купівлі-продажу нерухомого майна, об`єктом якого була квартира АДРЕСА_2 . Сторони умови договору виконали повністю, відповідачі передали, а позивач прийняв зазначену квартиру, грошові кошти за квартиру в обумовленій сторонами сумі були передані позивачем відповідачам, що підтверджено пунктом 5 договору купівлі-продажу. З договору вбачається, що квартира належала відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів 23.07.1997 року, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси 30.07.1997 року (а.с .6-7).
Зазначений договір був зареєстрований в КП «ОМБТІ» 15.08.1997 року, про що вчинено запис в реєстрову книгу за № 229 пр стр.178 реєстр 575.(а.с. 20).
З технічного паспорту від 01.08.1997 року на квартиру вбачається, що остання складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 29,1 кв.м, житловою 16,5 кв.м, підсобною 12,6 кв.м, корисною 29,1 кв.м. (а.с. 13-16)
Оскільки наданий правовстановлюючий документ на квартиру (договір купівлі-продажу) не посвідчений нотаріально, позивач не може розпоряджатися належною йому квартирою.
Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст .227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 12 вересня 2018 року по справі 522/50/16-ц погодився з судами нижчих інстанцій, що визнали дійсним договір купівлі-продажу, виходячи з того, що на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, крім норм Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до статті 15 якого правочини, зареєстровані на біржі, надалі нотаріальному посвідченню не підлягали.
Тобто, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання цього договору на товарній біржі, а тому договір і не був нотаріально посвідчений.
При цьому, суд звернув увагу на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню стаття 220 ЦК України (зокрема й в частині доведеності ухилення сторони від нотаріального посвідчення договору), який набрав чинності з 01 січня 2004 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу.
У свою чергу, частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 4, 5 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.
Суд вважає, що позивач позбавлений з урахуванням викладених причин розпорядитися належним йому майном, таким чином цей спір підлягає розгляду судом, а за результатами такого розгляду встановлено, що позов щодо визнання договору дійсним є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 47 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст. ст. 10, 15-16, 220, 319, 321, 328, 392, 638, 655, 1216, 1218, 1221-1223, 1258, 1261, 1268-1270, ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 19, 76-80, 81, 89, 141, 142, 206, 210, 211, ч.4 ст. 223, 247, 258, 259- 263, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 25.03.2024 року.
Суддя: Домусчі Л.В.