Справа № 464/755/23
пр.№ 2/464/173/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання Андрушко Н.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Підгайного О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_3 , за участі третьої особи Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області, про стягнення безпідставно збережених коштів,

встановив:

позивач Львівська міська рада звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.04.2023, просить стягнути безпідставно збережені кошти у розмірі 710 270,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.10.2022 Львівською міською радою скеровано до ГУ ДПС у Львівській області лист, в якому просили повідомити про звернення з позовом до суду про стягнення податкового боргу з платника податку ОСОБА_3 , у відповідь на який податковим органом скеровано переліків платників-фізичних осіб, що мають у власності майно, у яких обліковується заборгованість по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в тому числі ОСОБА_3 ГУ ДПС у Львівській області, з метою недопущення втрат до бюджету, також звернулось з проханням вжити заходів до боржників у межах повноважень. Ухвала Львівської міської ради від 24.07.2020 №6489, якою продовжено на 2021 рік дію ухвали Львівської міської ради №3703 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік», якою продовжено дію ухвали Львівської міської ради №5167 від 20.06.2019, якою встановлено ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у м. Львові, є обов`язковою до виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають. Таким чином, з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, проте ОСОБА_3 такі вимоги не виконала. Відповідно до листа ГУ ДПС у Львівській області від 14.09.2021 №10671/5/13-01-24-05-06 у відповідача станом на 01.09.2021 наявна заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 304 476,20 грн. Департаментом економічного розвитку у 2021 році проведено досудову роботу, скеровано листи-попередження про необхідність погашення суми заборгованості. Проте, у ОСОБА_3 продовжує зростати заборгованість, зокрема відповідно до листа ГУ ДПС у Львівській області від 28.12.2022 №1015/5/13-01-24-05-07 в останньої наявна заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 510 531,35 грн., з яких: 40 027,64 грн. за об`єкти житлової нерухомості (код платежу 18010200), 470 503,71 грн. за об`єкти нежитлової нерухомості (код платежу 18010300). Враховуючи надану ГУ ДПС у Львівській області довідку про податкову заборгованість ОСОБА_3 , в останньої станом на 13.03.2023 наявна заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 710 270,79 грн. Таким чином, місцевий бюджет недоотримав значну суму коштів, яку мав би отримати від сплати відповідачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що значною мірою порушує інтереси територіальної громади м. Львова, у зв`язку із чим, покликаючись на положення ст. ст. 1212-1214 ЦК України, просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі 710 270,79 грн.

14.03.2024 на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи ГУ ДПС у Львівській області, в яких зазначає, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 відкрито провадження у справі за позовом ГУ ДПС у Львівській області до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 206 055,15 грн. Згідно з довідкою про податкову заборгованість від 16.02.2022 №2037/5/13-01-13-03 відповідач ОСОБА_3 станом на 14.02.2022 має заборгованість по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, у розмірі 17 913,87 грн., а також по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 188 141,28 грн.

29.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача ОСОБА_2 , в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення обґрунтовує тим, що Львівська міська рада не має повноважень на звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства з вимогою про стягнення податкового боргу. В силу положень чинного законодавства, таким правом наділений виключно орган стягнення, контролюючий орган, а саме ГУ ДПС у Львівській області, який фактично вживає заходів щодо стягнення боргу з відповідача, що підтверджується наявністю відповідного спору у провадженні Львівського окружного адміністративного суду. Крім того, звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності у відповідача податкового боргу та його розміру. За відсутності чинних податкових повідомлень рішень, якими підтверджується наявність та розмір податкового бору, а також податкових вимог неможливо перевірити правильність розміру боргу, який підлягає стягненню. З огляду на це, заявлена до стягнення сума податкового боргу не є вірною та така не підтверджена належними та допустимими доказами. Також зазначає, що застосування до спірних правовідносин, що виникли між сторонами, положень ст. 1212 ЦК України є неможливим у даному випадку, оскільки податковий борг, зокрема і податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не має подвійної правової природи, а тому порядок стягнення такого регулюється виключно Податковим кодексом України, а спір щодо такого розглядається виключно в порядку адміністративного судочинства. Враховуючи викладене, вважає, що позов є безпідставним, необґрунтованим, не підтвердженим належними та допустимими доказами, а тому такий не підлягає задоволенню.

Також, 29.03.2023 представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду клопотання про закриття провадження у справі, в якому зазначає про те, що Львівська міська рада звернулась до суду з позовом, в якому фактично просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 суму податкового боргу, що вбачається з покликань позивача у позовній заяві на положення Податкового кодексу України, а також правовою природою суми, що підлягає стягненню. Проте, з вказаною вимогою має право звертатись до суду уповноважений орган виключно в порядку адміністративного судочинства. З огляду на викладене, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, просить закрити провадження у справі.

24.04.2023 на адресу суду надійшли заперечення Львівської міської ради на клопотання про закриття провадження у справі, відповідно до яких вказує, що позивач як орган місцевого самоврядування має право на захист прав та інтересів, зокрема щодо отримання коштів, які повинні були бути сплачені як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для забезпечення нормального функціонування територіальної громади м. Львова. Таким чином, Львівська міська рада не зазначає про те, що така є контролюючим органом щодо сплати та стягнення податкового боргу, а предметом позову не є податковий борг, а безпідставно збережені кошти, які повинні були бути сплачені до місцевого бюджету як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. З урахування вказаного, просить відмовити у задоволенні клопотання сторони відповідача.

24.04.2023 позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог.

16.05.2023 через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач заперечує щодо доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, з огляду на те, що у відповідача ОСОБА_3 з моменту виникнення права власності на майно виник обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, однак остання такий не виконала. При цьому, Львівська міська рада, як орган місцевого самоврядування, є кінцевим отримувачем таких коштів, оскільки податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком та зараховується до бюджету місцевого самоврядування. Таким чином, внаслідок невиконання відповідачем свого обов`язку призвело до збільшення коштів внаслідок недоотримання їх позивачем. Враховуючи викладене, Львівська міська рада має право на захист своїх прав та інтересів для забезпечення нормального функціонування діяльності територіальної громади м. Львова. Крім цього, наголошує на тому, що предметом даного позову є стягнення безпідставною збережених коштів, які повинні були бути сплачені як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Такі кошти повинні своєчасно надходити до місцевого бюджету. Перелік майна, яке знаходиться у власності відповідача, а також розрахунок боргу підтверджується листами ГУ ДПС у Львівській області та довідкою, які знаходяться у матеріалах справи. Враховуючи викладене, вважає твердження сторони відповідача хибними та необґрунтованими.

18.05.2023 на адресу суду надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_2 , в яких вказує на безпідставність вимог позивача з огляду на те, що предметом даного позову є податковий борг, а застосування ст. 1212 ЦК України в даному випадку є неналежним, оскільки така норма стосується виключно земельної ділянки за наявності факту безпідставного користування нею, та призведе до подвійного стягнення з ОСОБА_3 суми боргу, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності та розміру податкового боргу, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та залучено ГУ ДПС у Львівській області до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03.10.2023 постановлено вирішувати клопотання про закриття провадження у справі за результатами судового розгляду по суті після дослідження доказів, закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у заявах по суті. Вказала, що на підставі даних, отриманих ГУ ДПС у Львівській області, встановлено, що ОСОБА_3 допустила борг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Зважаючи, що такі кошти є власністю територіальної громади, вона такі кошти безпідставно зберегла, а тому наявні підстави для звернення до суду. При цьому повідомила, що із заявою про збільшення позовних вимог звернулася після того, як третя особа до письмових пояснень долучила оновлений розрахунок. Інших доказів з даного приводу вони не надавали.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні надавав пояснення про те, провадження у справі підлягає закриттю, оскільки спір має бути розглянутим в порядку адміністративного судочинства, а Львівська міська рада не є органом, уповноваженим на нарахування та стягнення податкового боргу. Крім того зазначив, що докази, долучені стороною позивача, є неналежними та недопустимими.

Представники третьої особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 при вирішенні спору покликалися на розсуд суду. Не заперечили, що заявлена позивачем ціна позову включає суму, що вже вирішена в порядку адміністративного судочинства, докази з даного приводу містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, таким чином з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступного висновку.

Між сторонами виник спір у сфері майнових відносин з приводу грошових коштів, що належать територіальній громаді.

Положеннями ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З огляду на ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 вказаної норми визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 169 ЦК України передбачено, що територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин

Згідно з ч. 1 ст. 173 ЦК України у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад за спеціальними дорученнями можуть виступати фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Одночасно, частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 327 ЦК України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону (ст. 61 вищевказаного Закону)

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 62 вказаного Закону доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Доходи місцевих бюджетів районних у містах рад (у разі їх створення) формуються відповідно до обсягу повноважень, що визначаються відповідними міськими радами. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України.

Зокрема, частиною 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України закріплено, що бюджетами місцевого самоврядування є бюджети сільських, селищних, міських територіальних громад, а також бюджети районів у містах (у разі утворення районних у місті рад); надходженням бюджету є доходи бюджету, повернення кредитів до бюджету, кошти від державних (місцевих) запозичень, кошти від приватизації державного майна (щодо державного бюджету), повернення бюджетних коштів з депозитів, надходження внаслідок продажу/пред`явлення цінних паперів; органам, що контролюють справляння надходжень бюджету, є органи державної влади, а також органи місцевого самоврядування, уповноважені здійснювати контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів, інших надходжень бюджету; та доходами бюджету - податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, плату за надання адміністративних послуг, власні надходження бюджетних установ).

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 64 БК України до доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад належать) місцеві податки та збори, що сплачуються (перераховуються) згідно з Податковим кодексом України (крім єдиного податку, визначеного пунктом 16-4 частини другої статті 29 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Одночасно статтею 16 ПК України передбачено, що платник податків, серед іншого зобов`язаний стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.

Статтею 22 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Також, у статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися.

Статтями 265 та 266 ПК України закріплено склад податку на майно, зокрема, що таке складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також те, що: 266.1.1. платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка ( п. 266.2.1).

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Одночасно, відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, завдані внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

При цьому, статтею 22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.

Як вбачається з розрахунку коштів у вигляді несплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який повинен був надійти у місцевий бюджет, відповідно до листа ГУ ДПС у Львівській області від 14.09.2021 №10671/5/13-01-24-05-06 станом на 2021 рік у ОСОБА_3 наявна заборгованість за об`єкти житлової нерухомості у розмірі 22 113,77 грн., за об`єкти нежитлової нерухомості у розмірі 282 362,43 грн.; відповідно до листа ГУ ДПС у Львівській області від 28.12.2022 №1015/5/13-01-24-05-07 станом на 2022 рік за об`єкти житлової нерухомості у розмірі 40 027,64 грн., нежитлової 470 503,71 грн. (а. с. 8-9).

Департамент економічного розвитку Львівської міської ради звернувся до ОСОБА_3 з повідомленнями про наявність станом на 01.09.2021 заборгованості зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 119 595,80 грн., 97 011,06 грн., 46 585,67 грн., в якому зазначено про необхідність в терміновому порядку погасити таку, що підтверджується листами №2301-вих-96666, №2301-вих-96691, №2301-вих-96690 від 21.10.2021 (а. с. 11, 14, 15).

Згідно з листом №2901-вих-86315 від 18.10.2022 Львівська міська рада звернулась до ГУ ДПС у Львівській області із запитом, в якому повідомила про наявність станом на 12.10.2022 заборгованості щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та просила повідомити про вжиття податковим органом дій щодо стягнення податкового боргу, який наявний у ОСОБА_3 з метою підготовки відповідного позову (а. с. 12).

ГУ ДПС у Львівській області направило до Львівської міської ради переліки платників-фізичних осіб, у яких наявна заборгованість по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та, з метою недопущення втрат до бюджету, просило вжити заходів до боржників в межах чинного законодавства, що вбачається з листа №1.8-64-23 від 02.01.2023 (а. с. 13).

Окрім цього, 22.10.2021 Департамент економічного розвитку Львівської міської ради звернувся до ОСОБА_3 з повідомленнями про наявність станом на 01.09.2021 заборгованості зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 12 489,19 грн., 3 668,43 грн., 2 864,59 грн., 1 874,14 грн., 857,42 грн., в якому зазначено про необхідність в терміновому порядку погасити таку, що підтверджується листом №2301-вих-96903 (а. с. 16).

Як вбачається з листа ГУ ДПС у Львівській області від 14.09.2021 №10671/5/13-01-24-05-06, який отримано Львівською міською радою 15.09.2021, податковий орган направив перелік платників-фізичних осіб, що мають у власності майно або орендують земельні ділянки, та у яких станом на 01.09.2021 наявна заборгованості по сплаті майнових податків, та просять вжити заходів до боржників в межах чинного законодавства (а. с. 17).

Відповідно до довідки про заборгованість у ОСОБА_3 станом на 28.02.2023 наявна заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості у розмірі 106 351,77 грн. та за об`єкти нежитлової нерухомості у розмірі 603 919,02 грн. (а. с. 32-39).

З огляду на вищевикладене, суд встановив, що станом на 01.09.2021 у ОСОБА_3 наявний податковий борг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема в частині житлової нерухомості в розмірі 22113,77 грн. та нежитлової нерухомості в розмірі 282362,43 грн. Станом на 28.12.2022 такий податковий борг збільшився до 40027,64 грн. щодо об`єктів житлової нерухомості майно, та до 470503,71 грн. щодо об`єктів нежитлової нерухомості майно.

Таким чином, з цього слідує, що в період з 01.09.2021 по 28.12.2022 податковий борг у ОСОБА_3 збільшився на загальну суму 206055,15 грн.( 470503,71 грн. + 40027,64 грн. 22113,77 грн.+ 282362,43 грн.), в тому числі, щодо об`єктів житлової нерухомості 17913,87 грн., та щодо об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 188141,28 грн.

Вказані дані отримані Львівською міською радою від контролюючого органу Головного управління ДПС у Львівській області, уповноваженого на обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової/житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб (п.266.7.1. ПК України).

Разом з тим, беручи до уваги документи, долучені третьою особою до письмових пояснень (а. с. 32-40), а також документи, долучені стороною відповідача до заяв по суті, встановлено, що Головне управління ДПС у Львівській області зверталося до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості з податку на нерухоме майно ( в тому числі за об`єктами нежитлової та житлової нерухомості) на загальну суму 206055,125 грн.( 17913,87 грн. за об`єктами житлової нерухомості, та 188141,28 грн. за об`єктами нежитлової нерухомості).

Зокрема, вищевказане також підтверджено копією позовної заяви (а. с. 84-89), ухвалою про зупинення провадження у справі № 380/11577/22 (а. с. 90-91), рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/11577/22 (а. с. 215-216).

Одночасно, із позовної заяви ОСОБА_3 до ГУ ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, поданої до Львівського окружного адміністративного суду (а. с. 66-75), ухвали про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі № 380/18158/22 (а. с. 76-78), відзиву на позовну заяву ОСОБА_3 у справі 380/18158/21 (а. с. 79-83) встановлено, що відповідачем оскаржувалася заборгованість з податку на майно, відмінне від земельної ділянки в межах суми 206055,125 грн., що була предметом спору у справі, що розглядалася Львівським окружним адміністративним судом № 380/11577/22.

З цього слідує, що контролюючим органом вживалися заходи до ОСОБА_3 щодо стягнення заборгованості з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єктів житлової та нежитлової заборгованості, що виникла станом на 2022 рік, та судом в порядку адміністративного судочинства ухвалено про стягнення з останньої 90901,76 грн., з урахуванням того, що частина податкових повідомлень-рішень, прийнятих 04.06.2021, були відкликані ГУ ДПС у Львівській області.

Одночасно встановлено, що заборгованість в розмірі 304476,20 грн.(що складається із 22113,77 грн. щодо об`єктів житлової нерухомості та 282362,43 грн. щодо об`єктів нежитлової нерухомості, нарахованої ГУ ДПС у Львівській області, що виникла до 01.09.2021) не врегульована, доказів з даного приводу суду не надано.

При цьому, при вирішенні спору в цій частині суд зважає на те, що згідно з п. 31.1. ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Одночасно, у п. 33.1. ПК України визначено, що податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.

Так, аналізуючи п.п.266.1.1, 266.2.1 та 266.6.1 ПК України, якими закріплене, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості базовий податковий (звітний) період податку на майно дорівнює календарному року, суд приходить до переконання, що суб`єкт, у власності котрого перебуває об`єкт нерухомого майна ( крім тих, що визначені п. 266.2.2 ПК України), у нього відсутні пільги встановлені п. 266.4 ПК України, зобов`язаний сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що нарахований за календарний рік.

З цього слідує, що вказаний податок нараховується не одноразово, а кожного року за фактичний час перебування майна у власності суб`єкта.

Вказане підтверджується даними ГУ ДПС у Львівській області про проведення розрахунку заборгованості ОСОБА_3 у 2021-2023 роках, викладеними у додатку до письмових пояснень (а. с. 32-39), довідці про податкову заборгованість, наданій Львівському окружному адміністративному суду (а. с. 40.), та з яких вбачається, що заборгованість збільшувалася.

Таким чином, у ОСОБА_3 з набуттям права приватної власності на об`єкти нерухомого майна (житлового та нежитлового призначення) виникли зобов`язання, пов`язані із сплати податку на нерухомість.

При цьому, вказаний обов`язок щодо сплати грошових коштів виник у відповідача перед територіальною громадою, котра в силу чинного законодавства (норми наведені вище) є власником на доходи місцевого бюджету, складовою котрого, також, є податок на майно.

Як встановлено, згідно зі ст. ст. 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку та має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, позивач самостійно визначає спосіб захисту порушеного права, обравши статтю 1212 Цивільного кодексу України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження відбулось за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобов`язань наявність вини набувача (зберігача) майна не є необхідною обставиною. Визначальним є наявність факту неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість, не є заходом відповідальності. Набувач має обов`язок повернути майно, яке він безпідставно набув (зберігав), або його вартість.

Кваліфікація спірних правовідносин, як зобов`язань у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, означає необхідність застосування норм, передбачених статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України, та правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.

До таких висновків прийшов ВС у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, у постановах Верховного Суду від 12.04.2019 у справі №922/981/18, від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що Львівська міська рада, котра є представником територіальної громади, наділена повноваженнями щодо формування бюджету та є його розпорядником, являється власником доходів такого, суб`єктом встановлення ставки на податок на майно, а тому має обгрунтовані сподівання на отримання грошових коштів від сплати такого власником нерухомого майна, однак не змогла їх реалізувати внаслідок порушення зобов`язання відповідачем та невжиття заходів контролюючим органом в порядку встановленому законом.

При цьому суд звертає увагу, що згідно з п. 266.10.2. ПК України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

З огляду на викладене, ОСОБА_3 , як власник об`єктів нерухомого майна, без достатньої правової підстави за рахунок власника територіальної громади зберегла у себе кошти, які мала сплатити як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зобов`язана повернути ці кошти власнику на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Суд враховує, що при стягненні безпідставно збережених коштів, що відповідає розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахування здійснювалося ГУ ДПС у Львівській області, як контролюючим органом, єдиним уповноваженим на виконання вказаного завдання.

При цьому, на спростування доводів сторони відповідача, викладених у клопотанні про закриття провадження у справі, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Згідно ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів закріплені у ст. 19 КАС України.

Оцінюючи позовні вимоги та заперечення щодо таких, суд прийшов до переконання, що стягнення податку та стягнення безпідставно збережених коштів, що можуть бути окремими предметами спору, не є тотожними поняттями, з огляду на наступне.

Наявність об`єкту оподаткування у власності фізичної особи створює для органу місцевого самоврядування підстави для формування дохідної частини бюджету, сплата податку є обов`язком суб`єкту оподаткування. Зарахуванням вказаного податку до місцевого бюджету виникає право власності територіальної громади на доходи від такого, що являє собою право комунальної власності.

В силу положень ПК України, що регулюють повноваження та завдання податкового органу, останній зобов`язаний обчислити суму податку, про що повідомити платника податку, а у випадку несплати в строки, розпочати провадження у справі про стягнення такого податку. При цьому, податкові органи не є власниками предмету такого податку.

Одночасно, податком є грошова сума, на котру набувається право власності територіальною громадою в особі органів місцевого самоврядування за наявності юридичної дії сплати.

Таким чином, в порядку адміністративного судочинства вирішуються питання, щодо примусового виконання обов`язку в натурі (стягнення із платника податку нарахованого однак не сплаченого податку). Орган місцевого самоврядування, за цих обставин є суб`єктом владних повноважень, як учасник податкових відносин, оскільки приймає рішення щодо визначення ставки такого податку. Однак, в даному випадку позивач (податковий орган) виконує функції держави як обов`язок, передбачений законом.

В той же час, внаслідок не вжиття заходів в межах ПК України податковим органом щодо стягнення податку, не позбавляє територіальну громаду захистити своє право власності на грошові кошти, котрі нараховані контролюючим органом, однак безпідставно збережені набувачем, без достатньої правової підстави. За таких обставин, позивач, як власник майна, реалізує право на захист інтересів територіальної громади.

В даному випадку такі відносити підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки спір стосується предмету комунальної власності, що перебуває у володінні фізичної особи.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на твердження відповідача, що справа підлягає закриттю, суд прийшов до переконання, що в даній справі Львівська міська рада жодним чином не виконує завдання податкового органу, оскільки скористалася правом на захист права власності, а не стягнення податкового боргу, хоча предметом спору є грошові кошти, що рівні сумі заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Крім того, в судовому засіданні позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в частині збільшення ціни позову.

За правилами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу частини 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Статтею 89 ЦПК України встановлено порядок оцінки доказів судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши викладені позивачем доводи в цій частині, суд приходить до висновку, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження заявленої суми в розмірі 199739,44 грн. (змінена ціна позову становить 710 270,79 грн., первинна ціна позову 510531,35 грн.).

При цьому, суд критично розцінює позицію представника позивача, надану в судовому засіданні, що вищевказана ціна позову обґрунтовується розрахунком, долученим ГУ ДПС у Львівській області до письмових пояснень, оскільки такий документ подано третьою особою на підтвердження доводів, викладених у письмовій заяві.

Про те, що такий доказ здобутий позивачем суду не надано, та такі обставини не доведені.

Таким чином, з огляду на те, що в період до 01.09.2021 податковим органом обчислено суму податку з об`єкта/об`єктів нежитлової/житлової нерухомості, які перебували у власності ОСОБА_3 , що становить 304476,20 грн. (складається із 22113,77 грн. щодо об`єктів житлової нерухомості та 282362,43 грн. щодо об`єктів нежитлової нерухомості), котра визнавалася останнім як податкова заборгованість, заходи щодо порушення провадження про стягнення не вживалися, оскільки доказів з даного приводу не надано, позивачем вживалися заходи до ОСОБА_3 в порядку досудового врегулювання спору, шляхом скерування відповідних листів, котрі залишилися без реагування, останньою не спростовано твердження про наявність в неї на праві власності об`єктів нерухомого майна (житлового та нежитлового характеру), що є об`єктом оподаткування, та обов`язку щодо сплати грошових коштів до бюджету, суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до переконання, що позов в цій частині підлягає до задоволення.

Зважаючи на те, що спір в межах суми 206055,125 грн. та охоплюється ціною позову, був предметом розгляду у справі про стягнення податкового боргу, що перебувала в провадженні Львівського окружного адміністративного суду № 380/11577/22, котрим ухвалено рішення, та частково задоволено вимоги ГУ ДПС у Львівській області до ОСОБА_3 , а також те, що спір в межах суми 199739,44 грн., заявленої відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, не підтверджений жодними доказами, тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.

Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Встановлено, що при зверненні до суду з позовом та при подачі заяви про збільшення позовних вимог, Львівською міською радою сплачено судовий збір 7658 грн., що підтверджується випискою №39 від 01.02.2023 та 2996 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 225 від 20.042023.

Беручи до уваги, що суд дійшов до переконання про часткове задоволення позовних, а тому, з огляду на положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 4 567,10 грн.

На підставі ст. ст. 16, 22, 169, 173, 316, 317, 319, 327, 509, 526, 1212 ЦК України, ст. ст. 60-60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 2, 64 Бюджетного кодексу України, ст. ст. 10, 16, 22, 31, 265, 266 ПК України, керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Львівської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі 304 476 (триста чотири тисячі чотириста сімдесят шість) гривень 20 (двадцять копійок).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Львівської міської ради судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 4 567 (чотири тисячі п`ятсот шістдесят сім) гривень 10 (десять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 березня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: Львівська міська рада, місцезнаходження: м. Львів, пл. Ринок, 1, ;

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Третя особа: Головне управління Державної податкової служби України у Львівській області, місцезнаходження: м. Львів, вул. Стрийська, 35, .

Головуюча Сабара Л.В.