Номер провадження: 22-ц/813/2827/24
Справа № 946/7724/23
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т.П.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Лозко Ю.П, Коновалова В.А,,

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,

учасники справи:

заявник комунальне підприємство «Житсервіс»

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу комунального підприємства «Житсервіс» на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2023 року

у цивільній справі за заявою комунального підприємства «Житсервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком з ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

КП «Житсервіс» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком в розмірі 6442,63 грн. та судового збору в розмірі 268,40 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2023 року у видачі судового наказу за заявою комунального підприємства «Житсервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком в розмірі 6442,63 грн. та судового збору в розмірі 268,40 грн. з ОСОБА_1 - відмовлено.

В мотивування такої ухвали суд першої інстанції зазначав, що до вказаної заяви про видачу судового наказу не додано копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості. Відтак, вищезазначена заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі АТ Ощадбанк просить апеляційну скаргу на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду від 06.10.2023 року у справі № 946/7724/23 задовольнити; - ухвалу від 06.10.2023 року у справі № 946/7724/23 про відмову у видачі судового наказу скасувати та направити справу до Ізмаїльського міськрайонного суду для продовження розгляду заяви по суті вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що договір від 01.04.2023 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладений від імені співвласників уповноваженим представником з комунальним підприємством "Житсервіс", визначеним за результатами конкурсу управителем, був доданий до заяви про видачу судового наказу і знаходиться в матеріалах справи. Там же знаходиться і список співвласників, який є додатком 1 до договору від 01.04.2020 року. Під номером 13 у списку вказана співвласниця ОСОБА_1 , яка мешкає у квартирі АДРЕСА_1 . Однак ці обставини судом першої інстанції повно і всебічно не з?ясовані. Отже, вважали, що Ізмаїльський міськрайсуд незаконно відмовив комунальному підприємству "Житсервіс" у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з боржниці ОСОБА_1 , прийнявши необґрунтовану ухвалу, безпідставно посилаючись на відсутність договору як на підставу відмови у задоволенні заяви про видання судового наказу всупереч матеріалам справи.

Явка в судове засідання

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без повідомлення сторін в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції вірно виходив при постановленні ухвали про відмову у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 з наступних підстав.

Згідно п.п.1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Як вбачається з заяви про видачу судового наказу до ОСОБА_1 пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, до заяви не доданий договір про надання послуг ОСОБА_1 з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_2 .

Перевіривши заяву й додані до неї матеріали, суд першої інстанції встановив, що до вказаної заяви про видачу судового наказу і апеляційної скарги не додавались копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відтак суд першої інстанції вірно вважав, що вищезазначена заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Крім того, у відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

До заяви про видачу судового наказу, заявник надав копію типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №193, проте вказаний договір не містить жодних реквізитів ОСОБА_1 : не вказано прізвища, ім`я та по батькові споживача (а.с. 5-8).

Тобто не надано у відповідності до вимог п. 3 ч. 2 ст. 163 ЦПК України копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ч. 1 та 2 ст. 163 ЦПК України

Правилами ст.163 ЦПК України встановлено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, а п. 3 ч. 3 цієї ж статті встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 160, 161, 163, 165 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, зокрема, про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

У заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У даному випадку була подана заява про видачу судового наказу, передбачена п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, згідно якої судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

У статті 633 ЦК України визначені такі правила щодо публічного договору:

1. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

2. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

3. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

4. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.

5. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

6. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази про те, що заявник уклав з боржником публічний договір, зокрема у формі приєднання, передбаченою у ст. 634 ЦК України.

Згідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах заяви про видачу судового наказу наданий договір про надання послуг з управлінням багатоквартирним будинком АДРЕСА_3 та в додатку№ 1 доданого до договору, не може бути прийнятий в якості доказу у вказаній справі, так як він не містить підпису особи ОСОБА_1 , а тому у суду немає підстав вважати, що остання ознайомилась з його умовами, та знала свої права та обов`язки.

Також судова колегія зазначає, що інших доказів, стосовно того, що ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 укласти договір від її імені в матеріалах справи також відсутні.

Виходячи з викладеного колегія суддів не погоджується з такою позицією скаржника, оскільки вважає, що підписаний договір представником від співвласників, за відсутності письмового підтвердження боржника про прийняття такої пропозиції є недостатнім доказом про укладення договору.

Наведені з цього приводу доводи скарги про укладення договору є недоведеними і тому колегія суддів їх відхиляє.

Судова колегія враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладеному у постанові від 23.05.2018 у справі №216/5756/15-ц про те, що відсутність підписаної Боржником (Споживачем) заяви-приєднання не може свідчити про відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг і як наслідок бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, наголошує, що такий висновок зроблений під час розгляду справи за правилами позовного провадження.

В даному випадку визначальним для правильного застосування норм процесуального права та можливості розгляду справи за правилами наказного провадження, яке законодавець відокремив від інших видів провадження у цивільних справах, і видачі судового наказу як особливої форми судового рішення є саме наявність укладеного між сторонами в письмовій (електронній) формі договору, а не фактичне існування договірних відносин.

Згідно п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст. 163 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Виходячи зі змісту заявлених відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України грошових вимог правила п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України щодо обов`язкового додавання копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі спрямовані на забезпечення безспірного характеру наказного провадження.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у видачі судового наказу у зв`язку із недотриманням заявником вимог ст. 163 ЦПК України

При цьому, відмова у видачі судового наказу з визначених підстав не є перешкодою для звернення з такими самими вимогами у порядку позовного провадження.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосовані норми процесуального права.

Враховуючи те, що заява комунального підприємства «Житсервіс» щодо видачі судового наказу про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 подана без додержання вимог, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, тому суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу з підстави, передбаченої правилами п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з досліджених матеріалів заяви та системного аналізу наведених норм права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично дублюють доводи заяви про видачу судового наказу) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Питання щодо заяви вирішено судом першої інстанції по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Житсервіс» залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 березня 2024року..

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова