ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2611/24 Справа № 216/5260/23 Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/5260/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 11 грудня 2023 року, яке ухвалено суддею Онопченком Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 грудня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява обґрунтована тим, що 09 вересня 2006 року по 16 червня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

20 липня 2016 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , та змінила прізвище на ОСОБА_5 .

Відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дитини, працездатний, однак офіційно не працює.

При визначенні розміру аліментів, позивачка виходить з таких міркувань, що витрати на рік складають: на харчування дитини 45000,00 грн, на одяг 20000,00 грн, витрати на ліки, засоби гігієни, перукара 7000,00 грн, витрати на шкільний одяг, приладдя, харчування дитини в школі, форму для фізкультури 15000,00 грн, витрати на позашкільні заняття дитини 15000,00 грн, витрати на дозвілля та розвиток дитини (книги, ігри, іграшки, відвідування кіно, вистав, атракціонів, планетарію, зоопарку тощо) та на мобільний зв`язок приблизно 45000,00 грн, витрати на відпочинок дитини 15000,00 грн. Загальна сума витрат на дитину на рік складає 162000,00 грн, на місяць 13500, грн.

Батьки повинні порівну утримувати дитину, тому розмір аліментів який підлягає стягненню з відповідача складає 6750, грн на місяць, та враховуючи матеріальне становище відповідача, який не має постійного місця роботи, просила стягувати щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 11 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 10 серпня 2023 року на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3500,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 665,41 грн., а також стягути з ОСОБА_2 на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції визначено завищений розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини та не враховано, що на дату ухвалення рішення гарантований розмір аліментів на одну дитину складає 1 416,50 грн, однак він погоджується на стягнення аліментів у розмірі 1 665,41 грн., що забезпечить дотримання балансу між інтересами неповнолітіньої дитини та його нової родини. Наголошує на тому, що на його утриманні перебуває донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина ОСОБА_8 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Він не заперечує проти утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та добровільно перераховує позивачці грошові кошти, що не було враховано судом першої інстанції.

Також, вказує на те, що з огляду на часткове визнання ним позовних вимог, суд мав вирішити питання про розподіл судових витрат з урахуванням приписів ч. 1 ст. 142 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мельниченко В.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 09 вересня 2006 року по 16 червня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та в період якого у них народилася донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2014, яке набрало законної сили 27.06.2014, та свідоцтвом про народження, виданого 29.01.2008 Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 91.

Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 301, 20 липня 2016 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 з 10.07.2021 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , та мають спільну доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 10.07.2021 Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 314, та свідоцтвом про народження, виданого 15.01.2022 Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 34.

Згідно довідки про доходи від 24.05.2023, ОСОБА_2 працює заступником директора по маркетингу та збуту ТОВ «Квадрат КР». Загальна сума доходу за період з 01.08.2022 по 31.07.2023 становить 96526,93 грн.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста-кардіолога від 17.05.2023, у ОСОБА_2 виявлено гострий дифузний міокардит не уточненої етіології, змішаний (аритмічний, декомпенсаційний) варіант, важкий перебіг. Стан після перенесеної вірусної інфекції.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 500,00 грн щомісячно, суд керувався ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та виходив з того, що дитина мешкає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, а батько зобов`язаний надавати допомогу на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як його суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пунктів 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В статті 51 Конституції України задекларовано, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення дітей.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Оскільки сторони по справі добровільно не домовились про матеріальне утримання дитини, кошти на утримання неповнолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , присуджує суд.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, неповноліня дитина сторін проживає разом з матір?ю ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача ОСОБА_2 обов?язку зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь її матері позивачки ОСОБА_1 ..

Спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини.

Згідно статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Отже, право вибору способу стягнення аліментів належить виключно позивачеві у справі про стягнення аліментів, тобто ОСОБА_1 , яка визначила спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У відповідності до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Установивши, що ОСОБА_2 працює заступником директора по маркетингу та збуту ТОВ «Квадрат КР», враховуючи розмір його щомісячного доходу на теперішній час, суд дійшов вірного висновку про наявність у останнього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітньої дитини у розмірі 3 500,00 грн щомісячно.

При цьому, слід зазначити, що перебування на утриманні відповідача ОСОБА_2 доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружини ОСОБА_8 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, було враховано судом першої інстанціїх при визначенні розміру аліментів, а тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд мав вирішити питання про розподіл судових витрат з урахуванням приписів ч. 1 ст. 142 ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Натомість, в матеріалах справи відсутня заява відповідача ОСОБА_2 щодо визнання позову.

Більш того, він категорично заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3 500,00 грн., оскарживши з цих підстав рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, що виключає застосування ч. 1 ст. 142 ЦПК України.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 11 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: