Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/2279/23

Провадження № 2/943/356/2024

15 березня 2024 року м. Буськ, Львівська область

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Кос І. Б.

за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк», співвідповідача ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ», третої особи - приватного нотаріуса Київської міської нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним вище позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1127 від 22 травня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» грошові кошти в сумі 121093,41 грн. та на користь Буського відділу державної виконавчої служби (виконавчий збір) в сумі 12109,34 грн., а всього коштів на загальну суму 133 202,75 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 21 листопада 2023 року він отримав у Буському відділі державної виконавчої служби копії документів, із яких довідався про наявність спірного виконавчого напису нотаріуса Остапенка Є.М. №1127 від 22.05.2020, на підставі якого цим відділом ДВС відкрито виконавче провадження про стягнення із позивача на користь АТ «Ідея Банк» коштів на загальну суму 121093,41 грн. та виконавчого збору на користь Буського ВДВС у сумі 12109,34 грн., а також накладено арешт на все майно та грошові кошти позивача, який через перебування у складі ЗСУ не зміг своєчасно довідатися та звернутися до державного виконавця для з`ясування причин накладення такого арешту. Після ознайомлення із матеріалами цього виконавчого провадження його адвокатом, позивач вважає спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки банком порушено права позивача та норми законодавства про нотаріат щодо безспірності вищевказаної заборгованості, визнаючи факт укладення в листопаді 2018 року кредитного договору між ним і АТ «Ідея Банк» та часткове погашення позивачем вказаного кредиту. Однак, розмір погашеної заборгованості залишається невідомим, оскільки банк не проводив звірки з позивачем та не направляв йому документів про залишок боргу. Відтак, як вважає позивач, що банком порушено вимоги щодо безспірності заборгованості, розмір якої нараховано банком самостійно, не узгодивши із позивачем та не проігнорувавши його про такий розмір на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса. А нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, не врахував і не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив приписи ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо безспірності заборгованості. Також банком не дотримані вимоги законодавства щодо подання нотаріусу документів, які підтверджують спірну заборгованість боржника та право вимоги стягувача, а спірний виконавчий напис не вказує жодного документа на підтвердження безспірності розміру заборгованості та факту настання кінцевого терміну виконання зобов`язань. Відтак, із спірним виконавчим написом позивач не погоджується, вважаючи його незаконним і таким, що не підлягає виконанню, оскільки суму заборгованості, щодо стягнення якої відповідач просив вчинити виконавчий напис нотаріуса, не можна вважати безспірною, а тому просить заявлений позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 29.11.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання, а також витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича належним чином засвідчені копії нотаріальної справи, а саме: документів та матеріалів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис №1127 від 22.05.2020 року.

Ухвалою підготовчого судового засідання від 22.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено вищевказану справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 02.02.2024 року до участі в цій справі у якості співвідповідача залучено ТОВ «»Фінансова компанія «Сонаті», якій направлено копію цієї ухвали, позовної заяви та доданих до неї матеріалів із встановленням п`ятнадцятиденного строку для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 02.02.2024 року витребувано з Київського державного нотаріального архіву матеріали справи, згідно якої вчинявся виконавчий напис №1127 від 22.05.2020 року приватним нотаріусом Остапенком Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 коштів згідно заяви АТ «Ідея Банк».

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, а від його представника - адвоката Лущанця М.В. надійшла заява (вх. №1702 від 15.03.2024), у якій представник позивача просив проводити розгляд справи без їх участі, а заявлені вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

У відповіді на відзив (вх. №160 від 12.01.2024) представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лущанець М.В. заперечив проти доводів представника відповідача щодо безспірності заборгованості свого довірителя, на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис, насамперед покликаючись на мотиви позовної заяви щодо непроведення банком фактичної звірки з позичальником і ненадання йому документів про залишок боргу, зважаючи на періодичне погашення ОСОБА_1 боргу перед відповідачем. Крім того, представник покликався на порушення нотаріусом при вчиненні спірного напису вимог законодавства про нотаріат щодо безспірності розміру заборгованості, який розраховано самостійно самим відповідачем без інформування про це позивача, і лише в разі узгодження такого розміру між сторонами та відсутності заперечень зі сторони позичальника, вказана сума заборгованості набула би статусу безспірної. Також представник позивача звернув увагу на те, що до спірного виконавчого напису безпідставно включена заборгованість по обслуговуванню кредиту, що є супутньою послугою і нарахування її вважає незаконним. Відтак, адвокат Лущанець М.В. вважає, що викладені ним доводи у достатній мірі підтверджують небезспірність розміру заборгованості його довірителя та незаконність оспорюваного ним виконавчого напису, а тому просив врахувати їх під час ухвалення рішення у справі.

Відповідач АТ «Ідея Банк» явку свого поважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, будучи належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, клопотань чи будь-яких матеріалів до суду не надсилав, однак скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та заперечення, у яких проти задоволення позову заперечує.

Зокрема, як убачається із відзиву на позовну заяву (вх. №7129 від 27.12.2023) і заперечення (вх. №379 від 24.01.2024), що представник відповідача АТ «Ідея Банк» - Заставна О.В. проти позовних вимог заперечила та просила суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, а розгляд справи проводити за відсутності представника банку. Зокрема, представник відповідача звернула увагу на те, що 17.11.2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №Z02.00203.004546003, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти на поточні потреби в розмірі 100 000,00 грн., які позичальник зобов`язався повернути разом із процентними платежами, а відтак станом на 07.04.2020 у нього утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 119 193,41 грн., що включає: 75017,92 грн. строкового основного боргу, 16065,77 грн. простроченого основного боргу, 4017,78 грн. прострочених процентів, 521,94 грн. строкових процентів, пеня в сумі 2690 грн., а також 1920 грн. строкової плати за обслуговування кредиту і 18960 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту. 15.04.2020 року АТ «Ідея Банк» надіслало позивачу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань із додаванням довідки-розрахунку заборгованості, де значено про розмір заборгованості позивача та його складові частини, а також попереджено позивача про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом або іншим способом на власний розсуд відповідача у разі його непогашення позивачем протягом 30 днів з моменту отримання вказаної вимоги. Однак, позивач жодним чином не висловив заперечень щодо їх змісту. Відтак, на підставі положень ст. 18 ЦК України, ст. 87, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» відповідач АТ «Ідея Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, за наслідками розгляду якої вчинено виконавчий напис №1127 від 22.05.2020 про стягнення з ОСОБА_1 в сумі 119 193,41 грн. боргу за Кредитним договором та 1900,00 грн. витрат на його вчинення, а разом 121 093,41 грн. При цьому, представник відповідача вважає оспорюваний виконавчий напис законним і обгрунтованим, вчиненим на підставі поданого банком вичерпного переліку документів, які у повному обсязі встановлюють суму заборгованості позивача, як боржника перед кредитором, що підтверджують безспірність заборгованості позивача. Також законодавством не заборонено встановлювати плату за обслуговування кредиту, що встановлюється на користь позичальника та не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування». Окрім цього, представник відповідача покликалась на те, що 16.11.2023 року АТ «Ідея Банк» відступило права вимоги за цим кредитом (по заборгованості ОСОБА_1 ) на користь ТОВ «ФК «Сонаті» згідно Договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023. Тобто по вказаному кредитному договору відбулась заміна кредитора з АТ «Ідея Банк» на ТОВ «ФК «Сонаті», а тому її довіритель не є належним відповідачем у цій справі, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. За таких обставин, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а розгляд справи проводити за відсутності представника АТ «Ідея Банк».

Відповідач ТОВ «ФК «Сонаті» явку свого поважного представника в судове засідання не забезпечив, будучи належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи (рекомендоване поштове відправлення №781 вручене представнику відповідача за довіреністю 12.02.2024), клопотань чи будь-яких матеріалів до суду не надсилав, а своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, будь-яких пояснень по суті спору не надавав, а ухвалу суду від 29.11.2023 року про витребування у нього засвідчених копій нотаріальної справи залишив без виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів.

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 22 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис за №1127 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі Кредитного договору №Z02.00203.004546003 від 17.11.2018 року, укладеного між ними, строк платежу за яким настав 17.11.2019 року, заборгованість за період з 18.12.2019 по 07.04.2020 у розмірі: 75017,92 грн. строкового основного боргу; 16065,77 грн. простроченого основного боргу; 4017,78 грн. прострочених процентів; 521,94 грн. строкових процентів; пені в сумі 2690 грн.; 1920,00 грн. строкової плати за обслуговування кредиту; 18960,00 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту, а також 1900,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 121093,41 грн.

Також наведені фактичні обставини слідують із постанови начальника Буського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Боруцької І.В. ВП НОМЕР_2 від 03.12.2021 року про відкриття виконавчого провадження.

Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ вищезгаданого Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі за №6-887цс17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, як безспірно встановлено судом, що сторонами по справі (позивач ОСОБА_1 і відповідач АТ «Ідея Банк») визнаються та не оспорюються фактичні обставини щодо укладення між ними кредитного договору від 17.11.2018, згідно якої позивач отримав у відповідача кредитні кошти на поточні потреби, а також часткове погашення позивачем кредиту (ст. 82 ЦПК України).

Однак, позивачем ОСОБА_1 оспорюється розмір кредитної заборгованості, на підставі якої вчинено спірний виконавчий напис №1127 від 22.05.2020, отримання позивачем від АТ «Ідея Банк» вимоги про повернення кредиту з розрахунком суми заборгованості, у зв`язку із чим позивач наполягає на тому, що згаданий виконавчий напис вчинений на підставі заборгованості, яка не була безспірною.

Водночас, як убачається із відзиву на позовну заяву та заперечення відповідача АТ «Ідея Банк», в яких представник відповідача покликається на те, що 15.04.2020 року АТ «Ідея Банк» надіслало позивачу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань із додаванням довідки-розрахунку заборгованості, де значено про розмір заборгованості позивача та його складові частини, а також попереджено позивача про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом або іншим способом на власний розсуд відповідача у разі його непогашення позивачем протягом 30 днів з моменту отримання вказаної вимоги.

Проте, в порушення приписів частини третьої та четвертої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України (кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій), представник АТ «Ідея Банк» не надало до суду жодних доказів на підтвердження вищевказаних обставин, зокрема про надіслання позивачу ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань із додаванням довідки-розрахунку заборгованості.

Окрім того, третьою особою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. невиконано ухвалу суду від 29.11.2023 року про витребування у нього засвідчених копій нотаріальної справ, а також до суду ним не надано доказів безспірності боргу, чи отримання позивачем будь-яких вимог відповідача про добровільну сплату боргу.

Відтак, безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника (позивача ОСОБА_1 ) перед стягувачем (відповідачем АТ «Ідея Банк») оспорюється позивачем та не доведена відповідачем.

Натомість, як зауважив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28.02.2024 року в справі №757/60132/21-ц, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до підпункту 2.3. пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення. Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такі висновки узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц. Матеріали справи не містять доказів отримання такої письмової вимоги позивачем, а відповідачем не надано належних доказів на підтвердження направлення зазначеної вимоги. Враховуючи наведене, позивач був позбавлений можливості повідомити нотаріусу про свою згоду або непогодження із сумою заборгованості, надати свої заперечення щодо заборгованості або оспорити вимоги.

Тотожна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2024 року в справі №761/21006/21, де Суд виснував, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем - безспірною. Натомість захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень боржнику, та спрямоване на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року в справі №910/13233/17 зазначено, що підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Недоведення відповідачем належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню (постанова Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі №619/4933/20).

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 11.03.2024 року у справі №756/7706/22, Верховний Суд вказав, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Також законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Разом із тим, суд не може залишити поза увагою те, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 (постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року фактично відмовлено в перегляді у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови КААС від 22.02.2017), визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі №137/1666/16-ц зазначено, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що виконавчий напис вчинено на погашення заборгованості, яка не є безспірною, оскільки кредитор продовжував нараховувати відсотки та штрафні санкції за користування кредитом після реалізації свого права на дострокове стягнення цього кредиту. Як відсутність права нараховувати відсотки та штрафні санкції за період після реалізації кредитором свого права на дострокове стягнення кредиту підтверджена постановою Великої Палатою Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12. Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що є підставою для задоволення позову. Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2024 року в справі №462/6440/20.

Відтак, суд приходить до переконання, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача, не перевірено наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, у зв`язку з чим, спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, на думку суду, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях доводи представника АТ «Ідея Банк» не спростовують позовних вимог і вищевказаних висновків суду та фактично зводяться до незгоди із доводами позивача про небезспірність вимог стягувача за вчиненим спірним виконавчим написом нотаріуса та неотримання позивачем письмової вимоги банку про усунення порушень, оскільки доказів протилежного представником відповідача до суду не надано.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Разом із тим, суд погоджується із доводами представника відповідача в частині того, що АТ «Ідея Банк» не є належним відповідачем у цій справі, оскільки наданими представником банку документів слідує, що 16.11.2023 року АТ «Ідея Банк» відступило права вимоги за цим кредитом (по заборгованості ОСОБА_1 ) на користь ТОВ «ФК «Сонаті» згідно Договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023. Тобто по вказаному кредитному договору відбулась заміна кредитора з АТ «Ідея Банк» на ТОВ «ФК «Сонаті», яке в даний час є належним відповідачем у цій справі та його залучено до участі в справі в якості співвідповідача ухвалою суду від 02.02.2024 року.

Відтак, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1127 від 22 травня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» грошові кошти в сумі 121093,41 грн., заявлені виключно до відповідача до ТОВ «ФК «Сонаті», а у задоволенні таких вимог до відповідача АТ «Ідея Банк» слід відмовити.

Крім того, на думку суду, слід відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання вищевказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення із позивача на користь Буського відділу державної виконавчої служби в сумі 12109,34 грн., оскільки спірна сума грошових коштів є по суті виконавчим збором і не входить до складу кредитної заборгованості позивача, а також така не була предметом спірного виконавчого напису №1127 від 22.05.2020.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 2, 4, 10, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 84, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов задоволити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1127 від 22 травня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Ідея Банк" грошові кошти на загальну суму 121 093,41 грн (сто двадцять одна тисяча дев`яносто три гривні 41 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Буський районний суд Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Представник позивача: адвокат Лущанець Микола Васильович ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: АТ «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, буд. 11, ).

Співвідповідач: ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» (02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, буд. 8, кв. 127).

Третя особа: приватний нотаріус Київської міської нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович ( АДРЕСА_3 ).

Повний текст рішення складено: 25 березня 2024 року.

Суддя: І. Б. Кос