Справа № 489/1011/24
Номер провадження 2/489/923/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі судді Кокорєва Вячеслава Валентиновича, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач) про поділ спільного майна подружжя

встановив

В лютому 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.02.2011 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. 03.05.2018 подружжям на грошові кошти, що нажиті позивачем та відповідачем у період зареєстрованого шлюбу, придбане спірне майно квартира АДРЕСА_1 . З 31.07.2018 ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за вказаною адресою і сім`я мешкала там разом. В березні 2022 року відповідач виїхав з квартири зі своїми речами та почав мешкати окремо за місцем своєї реєстрації. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.07.2022 у справі №489/664/22 шлюб між сторонами розірвано. Право власності на вище вказану квартиру виникло у відповідача на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 03.05.2018, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ставничою І.О., зареєстрованого в реєстрі за №821, про що внесено запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Спірне нерухоме майно при оформленні 03.05.2018 договору купівлі-продажу зареєстроване на відповідача, що здійснено за згодою позивача (п.1.11 Договору купівлі-продажу квартири від 03.05.2018), та за грошову суму в розмірі 98700,00 грн. Придбана подружжям квартира є об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки набута сторонами у справі в період шлюбу. На сьогоднішній день об`єктивна вартість спірної квартири складає 600000,00 грн., з чим відповідач згодний. Відповідач, посилаючись на зайнятість, постійно відкладає здійснення нотаріального посвідчення домовленості щодо оформлення поділу спірної квартири. За словами відповідача, він не має можливості та бажання витрачати час на поїздку до нотаріальної контори на велику відстань, оскільки в населеному пункті, де проживає ОСОБА_2 , приватні і державні нотаріуси не працюють та відсутні. Враховуючи, що спірне майно є спільною сумісною власністю, розподіл якого добровільно не відбувається, то частки майна при розподілі є рівними. Представник позивача просить визнати за позивачем ОСОБА_1 , у порядку розподілу майна подружжя, право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,4 кв.м.

Ухвалою від 19.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, від відповідача надійшла до суду заява про те, що він визнає позов та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.07.2022 у справі №489/664/22 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 25.02.2011 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №55.

Відповідно до копії Договору купівлі-продажу квартири від 03.05.2018, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ставничою І.О., зареєстрованого в реєстрі за №821, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (продавці) передали майно у власність ОСОБА_2 (покупця), а покупець прийняв майно (квартиру) і зобов`язався сплатити обговорену грошову суму (98700,00 грн.) в рівних частинах кожному за квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 67,4 кв.м. В п. 1.11 даного договору зазначено, що покупка квартири здійснена за письмовою згодою дружини ОСОБА_2 ОСОБА_1 , посвідченою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ставничою І.О. 03.05.2018 за реєстровим №820, що призначена для зберігання у справах нотаріуса.

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер витягу 122638816 від 03.05.2018) вбачається, що ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира, загальною площею 67,4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; номер запису про право власності: 25976841; дата та час державної реєстрації: 03.05.2018 12:10:43; державний реєстратор: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ставнича Ірина Олександрівна; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 821, виданий 03.05.2018, видавник: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ставнича І.О.; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40910588 від 03.05.2018 12:57:43, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ставнича І.О.).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В ч. 1 ст. 70 СК України зазначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначені вимоги Сімейного кодексу України, кореспондуються з нормою ч. 3 ст. 368 ЦК України згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В ч.2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів (справа №644/9569/18 від 03.11.2021, справа №755/21188/15-ц від 01.04.2020, справа №467/478/17 від 26.02.2020), в яких Верховний Суд роз`яснив, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

В ч.1 ст. 82 ЦК України зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи те, що нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , придбана під час перебування у зареєстрованому шлюбі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також джерело придбання даної квартири, суд вважає, що вище зазначена квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Суд враховує те, що відповідач подав до суду заяву про визнання позову, тобто погодився з тим, що квартира АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , і за позивачем необхідно визнати в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частку зазначеної квартири. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності, добровільності визнання цих обставин відповідачем.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що необхідно визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,4 кв.м.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з визнанням ОСОБА_2 позовних вимог ОСОБА_1 , необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки # 0.0..1 від 12.02.2024 (код квитанції: 9332-9400-8266-6277), що становить 1500 грн. 00 коп. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути інші 50% витрат зі сплати судового збору в розмірі 1500 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,4 кв.м.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) з державного бюджету 1500 грн. 00 коп. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) судового збору, сплаченого відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки # 0.0..1 від 12.02.2024 (код квитанції: 9332-9400-8266-6277).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1500 грн. 00 коп. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок).

Виконання рішення в частині повернення судового збору покласти на органи Державної казначейської служби України.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення (підписання) або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.03.2024.

Суддя В. В. Кокорєв