ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2793/24 Справа № 185/8039/22 Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на окрему ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року в цивільній справі номер 185/8039/22 за позовом Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом Комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго" Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

18 грудня 2023 року розгляд справи завершено ухваленням рішення.

18 грудня 2023 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області відносно відповідача ОСОБА_1 постановлено окрему ухвалу, яку направлено з копіями заяв, поданих відповідачем 20.11.2023 року та 18.12.2023 року керівнику Служби Безпеки України для вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

Із вказаним судовим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати окрему ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 18 грудня 2023 року.

Доводами апеляційної скарги наведено, що окрема ухвала суду першої інстанції є неправдивою, упередженою та сфабрикованою.

Під сумнів Конституцію України ОСОБА_1 не ставив, навпаки, зокрема, опираючись на статтю 126 Конституції України, доводив, що сумнівається у легітимності Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

ОСОБА_1 шляхом подання волевиявлення суду прагнув переконатися у повноваженнях фізичної особи у чорній мантії, яка називала себе суддею, вчиняти будь-які судові дії щодо його фізичної особи, про що в канцелярію суду було подано волевиявлення. ОСОБА_1 не було надано ніяких підтверджень, що саме ця фізична особа у мантії є ОСОБА_2 , то ж, без з`ясування сторін процесу, судове засідання не мало і починатися. У автора оскарження до цього часу нема відомостей і підтверджень що саме вищеназвана особа вела засідання.

Автор подавав волевиявлення з вимогою надати документи, які підтверджують, що Павлоградський міськрайсуд суд є органом влади та створений на підставі закону, оскільки згідно з постановою Кабінету Міністрів від 1996 року ст. 118, коди ЄДРПОУ надаються лише суб`єктам приватного підприємництва.

Оскаржувач усе ще має сумніви, що Павлоградський міськрайсуд є державним органом

влади, адже вищевикладена і висловлена раніше позиція та неотримання відповіді, підтверджує його сумніви. Також ОСОБА_1 ставилось під сумнів громадянство судді, адже, згідно зі ст. 121 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» це є необхідною умовою.

Так звана суддя Шаповалова І.С., невстановлена фізична особа в мантії, не представивши посвідчення судді, підтвердження громадянства України, чи бодай іншого підтверджуючого документа фізичної особи, не мала права розпочинати судовий процес через порушення принципу рівності сторін, однією з яких вона була. Порушивши права фізичної особи оскаржувача, так звана суддя Шаповалова І.С., скомпрометувавши себе, тепер не має права бути суддею у даному провадженні, їй належить бути відстороненою на час розгляду цього провадження і бути рівною стороною (відповідачем) з оскаржувачем, а справа потребує розгляду в іншому суді, іншим суддею щодо факту порушення Конституції та ЦПК так званою суддею Шаповаловою 1.С. та її посягання на конституційний лад.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 від дачі будь-яких пояснень відмовився, заявивши, що він не є фізичною особою ОСОБА_1 .

Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 227).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремі ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_1 , називаючи себе (мовою оригіналу) «человек, мужчина с собственным именем Тарас», в заявах, поданих 20.11.2023 року (а.с. 70-72, 73), 18.12.2023 року (а.с. 94, 95) до вищевказаної цивільної справи, ставить під сумнів в порушення вимог ст. 124-126, 132 та 133 Конституції України, повноваження судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо здійснення правосуддя та систему судоустрою України, а також заперечує свою підпорядкованість Законам України та іншим нормативно-правовим актам, які діють на території України.

Постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив з необхідності перевірки зазначених заяв ОСОБА_1 , їх правової оцінки із застосуванням засобів, що

знаходяться за межами провадження в цивільній справі.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до положень ч. 1, 11 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Положеннями статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Відповідно до статті 125 Конституції України суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

У статті 126 Конституції України зазначено, зокрема, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Згідно до статті 127 Конституції України правосуддя здійснюють судді. Суддя не може належати до політичних партій, профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької чи творчої.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , називаючи себе (мовою оригіналу) «человек мужчина с собственным именем Тарас», в заявах, поданих 20.11.2023 року, 18.12.2023 року до вищевказаної цивільної справи, ставить під сумнів в порушення вимог ст. 124-126, 132 та 133 Конституції України, повноваження судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо здійснення правосуддя та систему судоустрою України, а також заперечує свою підпорядкованість Законам України та іншим нормативно-правовим актам, які діють на території України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість окремої ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність перевірки зазначених заяв ОСОБА_1 та їх правової оцінки із застосуванням засобів, що знаходяться за межами провадження в цивільній справі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання щодо постановлення окремої ухвали відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи з цього питання, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, окрему ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 21 березня 2024 року.

Судді: