П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року місто Київ

справа № 369/1294/18

провадження №22-ц/824/4738/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Височанської Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 ,

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2023, ухвалене у складі судді Пінкевич Н.С.,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивачка ОСОБА_1 , в інтерсах неповнолітньої ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди, завданих збитків в розмірі 6093 грн., моральної шкоди в розмірі 10000 грн; зобов`язати ОСОБА_2 привести нежитлове приміщення № 12 6-ї секції багатоквартирного 4-х поверхового житлового будинку по АДРЕСА_1 , у попередній стан шляхом демонтування несучої конструкції з прокатних сталевих швелерів, що опирається на несучі поперечні стіни, демонтування дерев`яних балок перекритті на другий рівень нежитлового приміщення, відновлення покрівлі в житловому будинку.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 .

На даху будинку (на п`ятому поверсі з внутрішнім перекриттям на два поверхи) 4 поверхового будинку здійснюються внутрішні роботи у незаконно надбудованому мансардному приміщенні № 12м, відповідачем ОСОБА_2 . Такі роботи проводились відповідачем незаконно, без отримання будь-яких дозволів та погоджень, а будинок будувався та вводився в експлуатацію саме як 4-поверховий.

У результаті незаконних дій ОСОБА_2 у її квартирі на другому поверсі на стінах та стиках, що прилягають до несучих стін (внутрішні квартирні перегорожі), стали поступово з`являтися мікротріщини (після проведення внутрішніх робіт з укріплення стін штукатуркою шаром 3-7 см по монтажній сітці), у ванній кімнаті лопнула та відійшла від пандусу акрилова ванна асиметричної форми, що зафіксована монтажним клеєм на пандусі, та примикає (приклеєна іншим боком) також до несучої стіни. У коридорі лопнула посередині підвісна гіпсокартонна стеля, у під`їзді на стінах з першого поверху по останній поверх з`являються мікротріщини.

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій уточнила позовні вимоги та просила: зобов`язати ОСОБА_2 привести 6-ти кімнатну квартиру (колишнє нежитлове приміщення 12М) 6-ої секції багатоквартирного 4-х поверхового житлового будинку по АДРЕСА_1 у попередній стан шляхом демонтування несучої конструкції з прокатних сталевих швелерів, що опирається на несучі поперечні стіни, демонтування дерев`яних балок перекриттів на другий рівень нежитлового приміщення, відновлення покрівлі в житловому будинку; зобов`язати ОСОБА_3 привести 6-ти кімнатну квартиру (колишнє нежитлове приміщення 12М) 6-ої секції багатоквартирного 4-х поверхового житлового будинку по АДРЕСА_1 у попередній стан шляхом демонтування несучої конструкції з прокатних сталевих швелерів, що опирається на несучі поперечні стіни, демонтування дерев`яних балок перекриттів на другий рівень нежитлового приміщення, відновлення покрівлі в житловому будинку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в який просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Позивач ОСОБА_1 не погоджується з обставинами, викладеними в рішенні суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про приведення нежитлового приміщення у попередній стан та вважає, що рішення прийнято з порушенням та непрвильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, вимоги постанови Верховного Суду від 2 лютого 2022 року виконано не було.

В даному випадку відповідачі не мають дозвільних документів на будівництво, проект не був затверджений належними контролюючими органами та не пройшов експертизу, не було дотримано вимог технічно-будівельного нагляду під час будівництва, жодних актів виконаних робіт підрядними організаціями до матеріалів справи відповідачами надано не було, будівництво здійснено з істотними грубими порушеннями будівельних норм і правил.

Висновки суду першої інстанції щодо того, що якщо немає конкретних приписів ДАБІ щодо конкретних порушень державно-будівельних норм з боку відповідачів, а тому цих порушень по факту не існує, та немає причинно-наслідкового зв`язку між незаконно надбудованою мансардою (квартирою АДРЕСА_3 ) та появою тріщин на капітальних несучих стінах під мансардою у квартирі позивача ОСОБА_1 та в квартирі ОСОБА_5 , є хибними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства у сфері будівництва.

В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та представник третьої особи - Департаменту ДАБІ у Київський області в судове засідання не з`явилися, повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судових повідомлень на поштові адреси, зазначені в апеляційній скарзі. Конверти повернулися до суду з довідками поштових відділень із зазначенням причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою" (том №4, а.с. 113-114, 115-116,117-118,119-120), а тому відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України судові повістки вважаються врученими адресатам. Причини своєї неявки учасники справи суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність осіб, які не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є дочкою ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_2 .

Згідно актів обстеження № 94 від 20 червня 2017 року, № 1 від 30 січня 2018 року в зазначеній квартирі наявні тріщини в декількох місцях. Причини виникнення тріщин не зазначено.

Відповідно до листів Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області під час виїзду 28 липня 2017 року на об`єкт будівництва, а саме нежитлове приміщення № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_5 , з метою проведення позапланової перевірки замовником будівництва ОСОБА_2 було недопущено посадову особу департаменту до проведення перевірки, про що було складено відповідний акт від 28 липня 2017 року та вручено приписи від 28 липня 2017 року № С-2807/11 з вимогою допустити посадову особу департаменту до проведення перевірки 10 серпня 2017 року та № С-2807/12 з вимогою зупинити із 28 липня 2017 року будівельні роботи за адресою об`єкту будівництва.

Під час виїзду 10 серпня 2017 року на об`єкт будівництва з метою проведення перевірки виконання замовником будівництва ОСОБА_2 вимог приписів від 28 липня 2017 року №С-2807/11, № С-2807/12 було встановлено, що вимоги вказаних приписів не виконані, а саме: посадову особу департаменту не допущено до проведення перевірки на об`єкті будівництва та будівельні роботи на вказаному об`єкті будівництва продовжуються.

За результатами перевірки було складено акт № Т-1008/4 та вручено припис від 10 серпня 2017 року № С-1008/6 з вимогою виконати припис від 28 липня 2017 року № С-2807/12 (зупинити будівельні роботи) та допустити посадову особу департаменту до проведення перевірки 30 серпня 2017 року.

Під час виїзду 30 серпня 2017 року на об`єкт будівництва з метою проведення перевірки виконання замовником будівництва ОСОБА_2 вимог припису від 10 серпня 2017 року № С-1008/6 було встановлено, що вимоги вказаного припису не виконані, а саме посадову особу департаменту не допущено до проведення перевірки на вказаний об`єкт будівництва та будівельні роботи реконструкції нежитлового приміщення продовжуються. За результатами перевірки було складено акт № Т-3008/4.

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу був власником нежитлового приміщення (творча майстерня) № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 43533081 від 09 вересня 2015 року.

Архітектором ОСОБА_6 було складено проект архітектурних рішень по об`єкту: реконструкція нежитлового приміщення (творчої майстерні) № 12 за адресою: АДРЕСА_5 .

Із 18 липня 2018 року власником квартири АДРЕСА_6 , є ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 заявлених в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а проведення робіт не може ототожнюватись з порушенням будівельних, санітарних, пожежних норм, відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку з проведеними роботами відповідачами та настання негативних наслідків для позивача.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, оскільки право власності ОСОБА_3 на квартиру зареєстровано, відсутні підстави вважати об`єкт самочинним, відповідно відсутні підстави застосування до спірних правовідносин ст. 376 ЦК України.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.ст.7,12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.

Невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

Згідно з п.3 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23 травня 2011 року, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється посадовими особами інспекцій відповідно до їх посадових інструкцій та функціональних повноважень.

В силу вимог п.17,19 Порядку, у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Встановлено, що згідно акту обстеження №94 від 20 червня 2017 року, в цей день було проведено обстеження квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_4 , та зазначено про стан квартири та про наявні тріщини в декількох місцях квартири. Причини виникнення вказаних тріщин не зазначено.

Згідно акту обстеження №1 від 30 січня 2018 року було проведено обстеження квартири АДРЕСА_2 та зазначено про стан квартири та про наявні тріщини в декількох місцях квартири. Причини виникнення вказаних тріщин не зазначено.

З листів Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №10/10-49/0809/06/01 від 08 вересня 2017 року, №10/10-80/2809/06/01 від 28 вересня 2017 року, №10/10-53/0501/06/01 від 05 січня 2018 року, під час виїзду 28 липня 2017 року на об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_5 , нежитлове приміщення №12, з метою проведення позапланової перевірки замовником будівництва ОСОБА_2 було недопущено посадову особу Департаменту до проведення перевірки, про що було складено відповідний акт від 28 липня 2017 року та вручено приписи від 28 липня 2017 року №С-2807/11з з вимогою допустити посадову особу Департаменту до проведення перевірки 10 серпня 2017 року та №С-2807/12 з вимогою зупинити з 28 липня 2017 року будівельні роботи за вищевказаною адресою об`єкту будівництва.

Під час виїзду 10 серпня 2017 року на об`єкт будівництва з метою проведення перевірки виконання замовником будівництва ОСОБА_2 вимог приписів від 28 липня 2017 року №С-2807/11, №С-2807/12 було встановлено, що вимоги вказаних приписів не виконані, а саме: посадову особу Департаменту не допущено до проведення перевірки на об`єкті будівництва та будівельні роботи на вказаному об`єкті будівництва продовжуються.

За результатами перевірки було складено акт №Т-1008/4 та вручено припис від 10 серпня 2017 року №С-1008/6 з вимогою виконати припис від 28 липня 2017 року №С-2807/12 (зупинити будівельні роботи) та допустити посадову особу Департаменту до проведення перевірки 30 серпня 2017 року.

Під час виїзду 30 серпня 2017 року на об`єкт будівництва з метою проведення перевірки виконання замовником будівництва ОСОБА_2 вимог припису від 10 серпня 2017 року №С-1008/6 було встановлено, що вимоги вказаного припису не виконані, а саме посадову особу Департаменту не допущено до проведення перевірки на вказаний об`єкт будівництва та будівельні роботи реконструкції нежитлового приміщення продовжуються. За результатами перевірки було складено акт №Т-3008/4.

Відповідно до ст.ст.7,12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.

Невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

Згідно з п.3 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23 травня 2011 року, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється посадовими особами інспекцій відповідно до їх посадових інструкцій та функціональних повноважень.

В силу вимог п.17,19 Порядку, у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Відповідач не виконав вимог приписів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з ч.2 ст.383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт у квартирі за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно з п.1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, перепланування житлових приміщень, що погіршує умови експлуатації та проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Згідно з п.1.4.6 Правил №76, власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17).

Установлено, що внаслідок самочинно виконаних робіт ОСОБА_2 на горищі будинку, з влаштування несучої конструкції з прокатних сталевих швелерів, що опирається на несучі поперечні стіни, останній допустив порушення прав ОСОБА_4 , як власника житлового приміщення в якому комісією були виявлені тріщини стін в квартирі. В ванній кімнаті лопнула плитка, ванна відійшла в місцях кріплення, з`явилися тріщини по кутах на стиках міжкімнатних перегородок несучими стінами у залі та в кухні, лопнула стеля в коридорі, з`явилися тріщини на стінах в кухні. Внаслідок проведеної ОСОБА_2 реконструкції збільшилось навантаження на несучі конструкції будинку, наявні підтікання дощової води в секції та тріщини несучої стіни в під`їзді.

Крім того, як пояснив ОСОБА_5 , який є власником квартири АДРЕСА_8 , що знаходиться на 4 поверсі, прямо під мансардою, де проводилась незаконна реконструкція, у нього в квартирі постійно відбуваються зміни після реконструкції приміщення, зокрема у ванній кімнаті лопнула посередині плитка, що знаходиться під сталевою ванною, яка закриває доступ під саму ванну та не несла жодного навантаження ; почалося розтріскування умивальника у ванній кімнаті в місцях кріплення до стіни; наявні тріщини плитки над дверима ванної кімнати; порушена вентиляція у ванній кімнаті, що призвело до підвищеної вологості та прояві грибка; тріснув блок розеток на кухні, що знаходиться на несучій стіні будівлі, де викладений фартух кухні; міжкімнатні двері двох кімнат і двері ванної кімнати просіли та не підлягають регулюванню.

Такі обставини підтверджуються складеними актами, світлинами, зверненнями ОСОБА_1 до органів місцевої влади та органів архітектурного контролю, а також приписами ДАБІ, адресованих ОСОБА_2 .

При розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЖЕО Петропавлівська Експлуатуюча Компанія» про відшкодування збитків, судом установлено, що дії ОСОБА_2 з переобладнання нежитлового приміщення та неповернення його у попередній стан є незаконними.

З листів Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Київській області вбачається, що вжиті посадовими особами ДАБІ заходи щодо усунення порушень, позитивних наслідків не мали. Винесені посадовими особами приписи ОСОБА_2 ігнорував, уповноважених осіб на об`єкт будівництва не допускав.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи зі змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Зібраними і дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що відповідачем ОСОБА_2 не вжито передбачених чинним законодавством заходів, спрямованих на забезпечення виконання вимог приписів та усунення вчиненого правопорушення у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Факт проведення відповідачем ОСОБА_2 переобладнання, реконструкції, в решті добудови поверхів у будинку АДРЕСА_1 (6 секція за планом 4-х поверхового будинку) мав наслідком пошкодження житлових приміщень, в тому числі і в квартирі позивача, яка знаходиться на другому поверсі, а також місць загального користування будинку.

За таких обставин наявні підстави вважати, що права Лубяниченко Дар'ї, як власника квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться на другому поверсі цього будинку, порушені.

Колегія суддів вважає, що порушені права власника житлового приміщення ОСОБА_4 підлягають відновленню у спосіб обраний позивачем.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про приведення приміщення у попередній стан.

Суд першої інстанції зазначених обставин не встановив і дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем її вимог та їх необґрунтованість.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3019,10 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 привести 6-ти кімнатну квартиру (колишнє нежитлове приміщення №12М) 6-ої секції багатоквартирного чотирьох поверхового житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан шляхом: демонтування несучої конструкції з прокатних сталевих швелерів, що опирається на несучі поперечні стіни, демонтування дерев`яних балок перекриттів на другий рівень нежитлового приміщення, відновлення покрівлі в житловому будинку.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 3019,10 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 22 березня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус