Справа № 932/9208/23
Провадження № 2/932/579/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживачів фінансових послуг, -

ВСТАНОВИВ:

10.10.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна ОСОБА_1 до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживачів фінансових послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем укладений договір № 802504 від 14.02.2022 року про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі, який було розірвано листом від 03.02.2023 року на його вимогу про розірвання договору згідно умов договору та заяви від 23.01.2023 року. Ним під час дії Договору було внесено 59 платежів на суму 511 349,41 грн., а також винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику 23 395,00 грн., тобто загалом сплачено 534 744,41 грн. Винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику у сумі 23 395,00 грн. була сплачена ОСОБА_2 , правонаступником якої він являється, 06.10.2021 року, проте автомобіль, а ні він, а ні ОСОБА_2 не отримали. Він - позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення сплаченої винагороди за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику, проте відповідач не здійснив оплату зазначених коштів, в наслідок цього за ним утворилася заборгованість, яка становить 23 395,00 грн., яку він просить стягнути з відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2023 року позовна заява передана в провадження судді Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою судді від 12.10.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу надсилалась копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками до неї, яка ним була отримана 19.10.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки.

01.12.2023 року від відповідача до суду надійшла заява про поновлення строків та відзив на позовну заяву, датовані 23.11.2023 року. Заначено, що відповідач не погоджується з позовом через відсутність у позивача права на стягнення винагороди за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику, у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. До Відзиву на позовну заяву не надано доказів його направлення позивачу.

24.01.2024 року від представника позивача - адвоката Нугаєвої В.В. через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами, викладеними у відзиві відповідача, та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши справу, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» укладено договір № 802504 від 14.02.2022 року про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі.

Відповідно до ст.1 Договору, предметом Договору є надання Учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання Автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОФОНД. Договір укладається шляхом підписання сторонами Договору та підписання Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору. АВТО ПРОСТО є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів Учасниками через систему придбання у групах Автофонд. АВТО ПРОСТО забезпечує придбання Автомобіля за рахунок об`єднаних грошових коштів учасників на умовах Договору та у відповідності до Внутрішніх правил за умови виконання Учасником зобов`язань, передбачених Договором про адміністрування.

Відповідно до вказаного Договору, учасник групи або учасник є фізична та/або юридична особа, з якою Товариство уклало договір про адміністрування для придбання Автомобіля у групі. Автомобіль (товар) транспортний засіб, що придбавається через систему АВТОФОНД згідно з укладеним Договором про адміністрування. Марка та базова комплектність моделі автомобіля вказуються в Додаткову №1 до Договору про адміністрування.

Винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику: оплата винагороди здійснюється після повідомлення про надання учаснику права на отримання Автомобіля. Розмір цієї винагороди складає зазначений у Додатку №1 до Договору відсоток від поточної ціни автомобіля, дійсної на дату надання учаснику права на отримання Автомобіля.

Як зазначено у п.12.1. Договору, учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати Договір за власним бажанням, про що зобов`язаний повідомити АВТО ПРОСТО у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, АВТО ПРОСТО розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за Договором, з урахуванням положень, визначених у цій статті.

Відповідно до Додатку №1 до Договору № 802504, маркою Автомобіля, що придбавається за вказаним Договором, зазначено КІА Sportage із поточною ціною 649 850,00 грн., розмір винагороди, пов`язаної з передачею Автомобіля учаснику вказано 3% + ПДВ.

Вбачається, що позивачем під час дії Договору було внесено відповідачу 59 платежів на суму 511 349,41 грн., а також винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику 23 395,00 грн., тобто загалом сплачено 534 744,41 грн.

03.02.2023 договір № 802504 від 14.02.2022 року про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі було розірвано за заявою позивача від 23.01.2023 року. Позивачем не було отримано автомобіль згідно умов зазначеного договору.

ОСОБА_2 06.10.2021 року була оплачена відповідачу винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля Учаснику у сумі 23 395,00 грн. за договором № 800208 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі.

08.02.2022 року між ОСОБА_2 (первісний кредитор), ОСОБА_1 (новий кредитор) та ТОВ «АВТО ПРОСТО» (боржник) було укладено Договір відступлення права вимоги.

08.02.2022 року між ОСОБА_2 (учасник), ОСОБА_1 (правонаступник) та ТОВ «АВТО ПРОСТО» (Товариство) було укладено Договір про врегулювання відносин внаслідок передачі прав та обов`язків за Договором № 800208.

Вбачається, що ОСОБА_2 також не отримала Автомобіль від відповідача. Позивач є правонаступником внесених ОСОБА_2 коштів за укладеними між нею позивачем та відповідачем договору відступлення права вимоги, договору про врегулювання відносин внаслідок передачі прав та обов`язків за Договором № 800208, формуляру передачі договору та заяви про підтвердження повного розрахунку за Договором про врегулювання відносин внаслідок передачі прав та обов`язків за Договором № 800208.

Позивач повністю сплатив кошти ОСОБА_2 , що підтверджується нотаріально посвідченою заявою про підтвердження повного розрахунку за Договором про врегулювання відносин внаслідок передачі прав та обов`язків за Договором № 800208.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від обов`язку чи одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ч.1 ст. 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Ч.2 ст. 1214 ЦК України визначено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст.902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, установлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним у повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Крім того, відповідно до ст.ст. 629, 525, 526 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст.530 ЦК України, Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства

Сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законах України «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» терміни споживчий кредит, фінансова установа, фінансова послуга дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають з кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з преамбулою Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, фінансова установа юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Таким чином, відповідач не надав послугу з передачі автомобіля а ні позивачу, а ні ОСОБА_2 , хоча вказана послуга була оплачена відповідачу, чим відповідач порушив умови Договору № 802504 від 14.02.2022 року про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі, проте наразі зазначений Договір є розірваним, а зобов`язання припиненими у зв`язку з відмовою позивача від Договору, що та підтверджується матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не повернув позивачу кошти в сумі 23 395,00 гривень, що є винагородою за послуги, пов`язані з передачею автомобіля Учаснику, які були сплачені за послуги, що фактично не надавались. Наведені обставини відповідачем не спростовані. Доказів повернення позивачу коштів за Договором, зобов`язання за яким припинено, до суду не надано.

Вбачається, що ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.01.2024 року Відзив на позовну заяву, який надійшов до суду від відповідача, повернутий відповідачу без розгляду, оскільки до цього Відзиву не було додано документу, що підтверджує надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу. Тому суд вирішує дану справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст.178 ЦПК України.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на його користь 23 395 гривень, які позивач сплатив за послугу, яка йому надана не була.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову та в зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживачів фінансових послуг - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (03045, м. Київ, шосе Столичне, буд. 90, Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , гурт, РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість у сумі 23 395,00 грн. (двадцять три тисячі триста дев`яносто п`ять гривень).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (03045, м. Київ, шосе Столичне, буд. 90, Код ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання учасником справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О.Кудрявцева