Справа № 161/9726/21 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/241/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача Петрука І. В.,

представника відповідача Гринчука І .С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Валянська Тетяна Петрівна, ОСОБА_3 , Акціонерне товариство «Укрсиббанк», про визнання права іпотеки, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» звернулося до суду із зазначеним позовом.

Покликалося на те, що 27 вересня 2018 між ним та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір факторингу № 270918, згідно умов якого одночасно з відступленнями до фактора переходять усі права клієнта за усіма кредитними договорами та договорами забезпечення, які були посвідчені нотаріально. Також 27 вересня 2018 року товариство з ПАТ «УкрСиббанк» уклало договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. Зокрема за умовами вказаного договору було прийнято право вимоги за іпотечними договорами, а саме договором іпотеки, посвідченим 12 лютого 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кондратюк О.О., зареєстрованим в реєстрі за № 430, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 ; договором іпотеки, посвідченим 04 вересня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., зареєстрованим в реєстрі за № 4463, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 . Відступлення прав вимоги за цими іпотечними договорами мало здійснюватися у повному обсязі та на умовах, що існували на момент відступлення права вимоги.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2013 року було визнано недійсним договір іпотеки від 04 вересня 2008 року, укладений між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. зареєстрований в реєстрі за № 4463.

На підставі цього судового рішення 17 липня 2013 нотаріусом було вилучено запис з реєстру іпотек та знято заборону на відчуження предмету іпотеки в Єдиному реєстрі відчуження об`єктів нерухомого майна та в цей же день ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу зазначеної квартири, загальною площею - 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Волинської області 29 січня 2014 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від18 червня 2013 року було скасовано і у задоволенні позову ОСОБА_3 щодо визнання недійсним договору іпотеки від 04 вересня 2008 року відмовлено.

Крім того позивач зазначав, що у 2019 році йому стало відомо про те, що у 2013 році ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 квартиру, що є предметом іпотеки згідно з договором іпотеки, посвідченим 04 вересня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 4463, а в подальшому, 16 липня 2014 року ОСОБА_2 згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П., передав дану квартиру в іпотеку ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за договором позики.

Також позивач вказував, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2019 року позов ПАТ «УкрСибанк», правонаступником якого є позивач, було задоволено, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитними договорами: № 0, № 0, №0 від 04 вересня 2008 року в розмірі 417870,53 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4 .

Ураховуючи те, що станом на час звернення із даним позовом до суду договір іпотеки від 04 вересня 2008, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. та зареєстрований в реєстрі за р. № 4463 є дійсним і чинним, іпотека своєї дії не припинила, заборгованість позичальником ОСОБА_3 перед кредитодавцем не погашена, ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» просило суд:

- визнати з 04 вересня 2008 року право іпотеки за ТОВ «ФК «Укрфінстардарт» на квартиру, загальною площею 228,4 кв.м., житловою площею 157,2 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, на підставі договору іпотеки, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , посвідченим 04 вересня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. зареєстрованого в реєстрі за № 4463,

- визнати відсутнім право іпотеки відповідача ОСОБА_1 на квартиру , загальною площею 228,4 кв.м., житловою площею 157,2 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, що належить відповідачу ОСОБА_4 ,

- скасувати державну реєстрацію права іпотеки відповідача ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна квартиру , загальною площею 228,4 кв.м., житловою площею 157,2 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2023 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, позивач ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дії відповідачів щодо спірного іпотечного майна є недобросовісними, а існуючі між ними договірні відносини вчинені з єдиним умислом направленим на уникнення сплати боргу третьою особою ОСОБА_3 на користь товариства за рішенням суду, яке набрало законної сили.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірне майно придбавалося відповідачем ОСОБА_2 та передавалося ним в іпотеку у період коли щодо цього майна не існувало жодних обтяжень, то позивачем не доведено недобросовісності набуття права іпотекодержателя відповідача ОСОБА_1 на дане нерухоме майно, що свідчить про безпідставність вимог позивача.

Такі висновки суду є правильними.

Встановлено, що у лютому та у вересні 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 були укладені договори про надання споживчого кредиту, а саме: кредитний договір №0 від 12 лютого 2008 року на суму 1046601 грн 52 коп.; кредитний договір №0 від 04 вересня 2008 року на суму 432502,55 доларів США; кредитний договір №0 від 04 вересня 2008 року на суму 17982,71 доларів США; кредитний договір №0 від 04 вересня 2008 року на суму 210 462,05 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за даними кредитними договорами між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 були укладені договори іпотеки, за одним з яких відповідач ОСОБА_3 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: п`ятикімнатну квартиру, житловою площею 157,2 кв.м., загальною площею 228,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2013 року позов ОСОБА_3 в цивільній справі про визнання кредитних та іпотечних договорів недійсними, заявлений до ПАТ «УкрСиббанк», було задоволено частково, визнано недійсними оспорювані позивачем ОСОБА_5 зазначені вище кредитні договори та договір іпотеки.

На підставі даного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., було вилучено запис з Державного реєстру іпотек та знято заборону на відчуження предмету іпотеки в Єдиному реєстрі відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме на спірну квартиру, загальною площею - 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на той час належала ОСОБА_3 .

У подальшому рішенням апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено, вказане вище рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

Також встановлено, що згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2014 року заяву публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про поворот виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 18 червня 2013 року було задоволено та зобов`язано приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. поновити записи в Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про обтяження нерухомого майна - п`ятикімнатної квартири, загальною площею - 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекою на підставі Договору іпотеки від 04 вересня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за №4463.

Як вбачається з ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про роз`яснення ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2014 року було задоволено, зокрема роз`яснено, що при відновленні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження іпотекою і про заборону відчуження нерухомого майна, відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду від 20 травня 2014 року про поворот виконання рішення апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2014 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Троц Ю. Б. про визнання недійсними кредитних договорів та договору іпотеки, уповноваженій на вчинення реєстраційної дії особі, нотаріусу, слід здійснити реєстрацію обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; при відновленні раніше вилученого запису, слід зазначати первинну дату реєстрації такого обтяження: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею - 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекою на підставі Договору іпотеки від 04 вересня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за №4463, дата реєстрації: іпотеки 04 вересня 2008 року о 14:13 та заборона на нерухоме майно 04 вересня 2008 року о 14:09.

Крім того, з наявних в матеріалах справи письмових доказів слідує, що 17 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, нерухомого майна відповідно до якого ОСОБА_3 відчужив спірну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 згідно вказаного договору купівлі-продажу від 17 липня 2013 року.

16 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав в борг кошти в сумі 1 136 000 гривень. В забезпечення зобов`язань за вказаних договором 16 липня 2014 року було укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 2448, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П., відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2019 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитними договорами № 0, № 0, №0 від 04 вересня 2008 року в розмірі 417870 доларів США 53 центи, було звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановлено початкову ціну реалізації предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» свої вимоги мотивувало тим, що оскільки заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до кредитодавця та іпотеко держателя банку, яким було визнано недійсними договори про надання споживчого кредиту та іпотеки квартири і на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, в подальшому було скасоване та у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, то іпотека спірного нерухомого майна, а саме - п`ятикімнатної квартири, загальною площею - 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек, у зв`язку з чим товариство має право на це іпотечне майно

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 зроблено висновок, що: - виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі; - запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя; - за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають; - у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя; - у справі з належною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

У випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання законної сили рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. При цьому запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.

Виходячи з обставин справи, що переглядається, якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та виходить із того, що його право іпотекодержателя порушене, належним способом захисту є звернення до суду з позовом про визнання права іпотекодержателя.

У разі визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна та внесення відповідного запису до Державного реєстру іпотек, іпотекодержатель відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» набуває право пред`являти вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки до особи, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки та яка набула статусу іпотекодавця.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 зазначено, що добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Відповідно до п. 7.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

На момент придбання спірного нерухомого майна відповідачем ОСОБА_2 17 липня 2013 року відомості щодо іпотеки у відповідному реєстрі були відсутні.

Позивач ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» не доводив недобросовісності набуття ОСОБА_2 спірного нерухомого майна (квартири), хоча, виходячи з характеру цивільно-правового спору, саме позивач мав довести недобросовісність дій відповідача під час набуття у власність спірного майна як визначальну підставу для задоволення вимоги про визнання саме за ним права іпотеки на зазначене нерухоме майно.

Отже, у цій справі презюмується, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна, що унеможливлює задоволення вимоги позивача про визнання за ним права іпотеки на спірне нерухоме майно.

Як правильно встановлено судом першої інстанції і це слідує з матеріалів справи, на момент укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу приміщення квартири від 17 липня 2013 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості про права інших осіб на дане нерухоме майно або їх обтяження. У вказаному реєстрі були відсутні також відомості про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяження при укладенні 16 липня 2014 року договору іпотеки відповідачем ОСОБА_2 , згідно умов якого відповідачу ОСОБА_1 було передано в іпотеку приміщення квартири, загальною площею 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки при укладенні договору купівлі-продажу 17 липня 2013 року, а також 16 липня 2014 року договору іпотеки спірного нерухомого майна щодо якого в державному реєстрі були відсутні будь-які застереження про іпотеку, то відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали обґрунтованих сумнівів щодо існування прав чи обтяжень на це майно, у зв`язку з чим спірне нерухоме майно було вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Вищенаведене дає підстави вважати, що позивач ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» всупереч ст. 81 ЦПК України не довів та не надав належні і допустимі докази на підтвердження тих обставин, на які він покликався як на підставу своїх вимог, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Водночас позивач в межах розгляду цієї справи не доводив недобросовісності набуття відповідачем ОСОБА_2 спірного нерухомого майна, а також недобросовісності набуття права іпотекодержателя ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, хоча обов`язок доведення недобросовісності відповідачів під час набуття у власність спірного майна та передачу його в іпотеку, як визначальну підставу для задоволення вимоги про визнання за ним права іпотеки на нерухоме майно, лежить саме на останньому.

Крім того, спір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки щодо спірного нерухомого майна - квартири, загальною площею 228,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вже вирішено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2019 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , то зважаючи на суть позовної вимоги про визнання за позивачем права іпотеки на спірне нерухоме майно, така вимога задоволенню не підлягає.

Водночас наслідком вирішення судового спору має бути ефективне поновлення прав позивача, а не створення передумови для подальшого вжиття заходів для захисту відповідних прав у позасудовому порядку.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у позові ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами, не впливають на законність оскаржуваного рішення суду та не містять підстав для його скасування.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи у цій справі оскаржуване рішення, на думку колегії суддів, урахував наведені положення норм як матеріального права, так і правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у вищезгаданих постановах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд першої інстанції дав вірну правову оцінку.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді