Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/36/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24.04.2024смт. Доманівка
Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої cудді Кривенко О.В.,
за участю секретаря Маташнюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд", треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Юрій Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,, -
Позивач наголошує, що заборгованість за кредитним договором на час вчинення виконавчого напису нотаріуса була спірною, необґрунтованою та безпідставною, вказаний Кредитний договір нотаріально не посвідчувався, письмових вимог (повідомлень) від ТОВ «ФК «АЛАНД» вона не отримувала та ніколи не укладала будь-які кредитні договори з відповідачем ТОВ «ФК «АЛАНД».
Позивачка зазначає, що їй не було до 10 січня 2024 року відомо про кредитну заборгованість перед ПАТ " ОТП Банк" та про неодноразове відступлення права вимоги, в тому числі відповідачеві.
За умови вказаного договору позивачці був наданий споживчий кредит на суму 10 760 грн. на строк 36 місяців, тобто до 05 лютого 2016 року. Свої зобов`язання за вказаним договором позивачка виконала, кредитор ПАТ "ОТП Банк" ні до 05 лютого 2016 р. ні після закінчення строку дії кредитного договору жодних претензій з приводу неналежного виконання позивачкою кредитних зобов`язань не висував.
Відповідач ТОВ "ФК "АЛАНД" нарахувало заборгованість за період з 11.08.2020 року по 14.08.2020 року, тобто за межами строку дії кредитного договору та позовної давності.
За такого зазначена у виконавчому написі заборгованість відповідачем нарахована неправомірно, а тому не була безспірною.
Тому зважаючи на строки позовної давності у даних кредитних зобов`язаннях, право вимоги про стягнення заборгованості (у разі її наявності) виникло з 05 лютого 2016 р., а тому з дня виникнення права вимоги на момент вчинення виконавчого напису 05 жовтня 2020 року минуло більше трьох років.
За результатами розгляду зазначеної цивільної справи також просить суд здійснити розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на свою користь 5 816,80 грн, у тому числі: 1 211,20 грн. на сплату судового збору, 605,60 грн. на сплату судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, 4 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з позовом, позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності.
Обґрунтоване дане клопотання тим, що позивачка дізналася про існування спірного виконавчого напису, лише в останніх числах грудня 2023 року, коли за її місцем роботи а саме до Комунальної установи "Доманівський освітньо - культурний центр" Доманівської селищної ради надійшло повідомлення приватного виконавця Мельника Ю.А. За №1-АЛ-4299 від 27.10.2023 року про здійснення відрахувань у розмірі 20 % з заробітної плати позивачки на користь ТОВ "ФК"АЛАНД".
При цьому саме повідомлення не містило вичерпні дані про підстави та остаточний розмір відрахувань.
09 січня 2024 р. представник позивача - адвокат Вадовською А.В. був надісланий адвокатський запит приватному виконавцеві Мельнику Ю.А.
Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали заяву в якій просили розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ТОВ «ФК «АЛАНД» свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку, причину своєї неявки до суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву чи інших заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай О.С., у судове засідання
не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся. Заперечень, пояснень або заяв з процесуальних питань до суду від виконавця не надходило.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А., у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Заперечень, пояснень або заяв з процесуальних питань до суду від виконавця не надходило.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Строк платежу за вказаним договором настав 05 лютого 2013, боржником допущено прострочення платежів. Сума заборгованості за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року становить 21 847,75 грн, з яких: 17 664,07, 00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4 183,68 грн - прострочена заборгованість за несплаченим відсоткам за користування кредитом. Крім того, за винесення зазначеного виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату в розмірі 500 грн гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача
На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса, 14 січня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Ю.А. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 та проводиться стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 .
Повідомленням приватного виконавця " 1-АЛ-4299 від 27.10.2023 р. направленого на адресу Комінальної установи "Доманівський освітньо - культурний центр" Доманівської районної ради Миколаївської області, в якому зазначено про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20 відсотків з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "АЛАНД".
Суд зважає, що положення ч. 1 ст. 18 ЦК України визначає, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, яку вчиняють нотаріуси.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють
виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Таким чином, як на момент вчинення нотаріусом Гораєм О.С. спірного виконавчого напису, так як і на час розгляду справи, обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за договором є нотаріальне посвідчення такого договору.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що і мало місце у даному випадку.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум
або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
При цьому, нотаріус повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.
Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 по справі №754/9711/14-ц та застосований у постанові Верховного Суду від 27березня 2019 року по справі №137/1666/16-ц.
Таким чином, суд зважає, що протягом усього часу розгляду справи в суді стороною відповідача, відповідно до положень ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимість доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Житомирського нотаріального округу Гораю О.С. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором.
Так само відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час та не була погашена боржником.
Суд звертає увагу і на те, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також сума процентів, зазначені у написі, є безспірними.
Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також не пересвідчився в отриманні позивачем вимоги банку про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд, керуючись принципом змагальності сторін, з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Як убачається з копії повідомлення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. №1-АЛ-4299 від 27 жовтня 2023 року, сума коштів стягнених з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ «ФК «АЛАНД», у межах виконавчого провадження НОМЕР_2, становить 20 відсотків із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.
Правовий аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно.
Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.
Отже, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі №918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або
припинена, у тому числі, у виді розірвання договору. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі №6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.
Щодо заявленого стороною позивача клопотання про поновлення строку позовної давності, слід зазначити наступне.
У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).
Однак, як зауважив позивач, що відповідачем спростовано на етапі судового розгляду так і не було, позивач ОСОБА_1 про існування спірного виконавчого напису нотаріуса дізналася лише після відкриття відповідного виконавчого провадження НОМЕР_2, тобто 10 січня 2024 року.
У зв`язку з цим, враховуючи дату звернення позивача з вказаним позовом 16 січня 2024 року, та те що позивачка лише 10 січня 2024 року отримала документи виконавчого провадження, вимоги позивача ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «АЛАНД», можуть бути задоволені, адже встановлений законом трьох річний строк для звернення до суду з вказаним позовом, у силу вище вказаних обґрунтувань, позивачем пропущено не було.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити у повному обсязі, визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
Суд зважає, що разом з вимогами пред`явленими позивачем у межах вказаного позову, також було заявлено вимогу щодо розподілу судових витрат та стягнення з відповідача коштів оплачених позивачем за надану їй професійну правничу допомогу у сумі - 4 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонам доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача було долучено до матеріалів справи наступні документи:
- копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії МК №001866, виданого 26 березня 2021 року ОСОБА_2 , та ордер про надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ №1107671, виданого адвокатом Вадовською А.В. на ім`я ОСОБА_1 від 15 січня 2024 р.;
- копія Договору про надання професійної правничої допомоги №б/н від 09 січня 2024 року укладеною між адвокатом Вадовською Аллою Василівною та ОСОБА_1 , а також Додаток № 1 до зазначеного Договору тарифи на юридичні послуги;
- детальним описом наданих станом на 16 січня 2024 року послуг за договором про надання правничої допомоги від 09.01.2024 р.;
- копія Акту приймання - передачі наданих послуг від 16 січня 2024 року з переліком та описом наданих послуг на загальну суму 4 000 грн ;
- копія платіжної інструкції №@2PL857590 від 15 січня 2024 року на суму 4000 грн.
Проаналізувавши, надані документи на підтвердження витрат на професійну правничу (правову) допомогу надані позивачем, суд приходить висновку про належність їх як доказів та такими, що доводять витрати позивача на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - покладається на відповідача.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, документально підтверджені, у виді судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп. за подачу позову та 605 грн.60 коп. грн. за подачу заяви про забезпечення позову, а всього 1 816 грн. 80 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. 137, 141, 142, 247, 263, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд", треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Юрій Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його переглядякщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Доманівського районного суду Миколаївської області О. В. Кривенко