14 березня 2024 року
Судді Львівського апеляційного суду Савуляка Р.В. стосовно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року та Постанови колегії суддів Судової палати у цивільних справах від 14 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя у якому з врахуванням уточнених вимог просила:
здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: земельних ділянок за наступними адресами:
4.Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на в кожній із земельних ділянок за наступними адресами:
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року залишеного без змін Постановою Львівської апеляційного суду від 14 березня 2024 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Проведено поділ подружнього майна, виділивши у власність позивачу ОСОБА_1 земельних ділянок, визнавши право власності на 1/2 земельних ділянок:

a) м.Львів, садово-городнє товариство «Дружба-Збоїща» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка НОМЕР_1 (кадастровий номер :08:002:1091, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, площею 0,0536;

б) м.Львів, садово-городнє товариство «Дружба-Збоїща» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка НОМЕР_2 (кадастровий номер :08:002:1090, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, частка у майні , площею 0,0396;

в) м.Львів, садово-городнє товариство кооператив, земельна ділянка 31 «Дружба-Збоїща» обслуговуючий (кадастровий номер :08:002:1089, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 101, частка у майні , площею 0,0387.

Виділено у власність відповідача ОСОБА_2 машиномісце НОМЕР_6 за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю вартості виділеного майна у сумі 45 711 грн, які згідно квитанції №513Т004VKW від 08 червня 2023 року було сплачено на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 14 518,86 грн (чотирнадцять тисяч п`ятсот вісімнадцять гривень 86 копійок).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що машиномісце М07 за адресою АДРЕСА_1 є неподільною річчю і тому має бути виділене ОСОБА_2 , який фактично ним користується і воно знаходиться у будинку, де він проживає.

З врахуванням того, що машиномісце присуджено відповідачу, спірні земельні ділянки виділено одному власнику - ОСОБА_1 .

З таким висновком судів погодитися не можна із наступних підстав.

Як вбачається із змісту позовних вимог ОСОБА_1 остання просила провести поділ спільного майна подружжя а саме: трьох земельних ділянок АДРЕСА_2 , садово-городнє товариство «Дружба-Збоїша», частка у яких ОСОБА_2 становила та машиномісця № НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_1 , з часткою ОСОБА_2 1/1.

З врахуванням положень ст.ст. 60, 61, 69, 71 Сімейного кодексу України просила визнати за нею право власності на у кожній із земельних ділянок, та права власності машиномісця № НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_1 .

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виділив у власність ОСОБА_1 по частці у трьох земельних ділянок АДРЕСА_2 , садово-городнє товариство «Дружба-Збоїша» (чого позивачка не просила), а машиномісце № НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_1 , залишив у власності ОСОБА_2 , стягнувши з останнього на користь позивачки різницю вартості у майні в сумі 45 711 гривень (з чим категорично не згідна позивачка). При тому, із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя відповідач ОСОБА_2 не звертався, і такий варіант розподілу спільного майна не просив проводити.

Таким чином суди розглянули вимоги, які не були заявлені ОСОБА_1 , чим порушили ст.13 ЦПК України, а по суті, був розглянутий зустрічний позов ОСОБА_2 який ним не заявлявся і від якого позивачка не захищалася в суді.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суди залишили поза увагою той факт, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини 4,5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчиняв таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

У даному випадку сторони не досягнули згоди, кому має належати машиномісце № НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_1 , обов`язкової згоди на отримання грошової компенсації його вартості ОСОБА_1 не давала, із зустрічним позовом про визнання права власності на це майно ОСОБА_2 не звертався, тому суди мали визначити ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишити це майно у спільній частковій власності, як це просила позивачка по справі (по частці).

Отже, з огляду на викладене, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 березня 2024 року не можна вважати законними та обґрунтованими, такими, що відповідають вимогам ЦПК України, принципам верховенства права та справедливості.

Суддя Львівського

апеляційного суду Савуляк Р.В.