2/465/998/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

01.03.2024 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря Кондрашин В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

в с т а н о в и в:

До Франківського районного суду м. Львова, звернулась адвокат Капля А.С., яка діє в інтересах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначено, що 03.09.2018 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі № АМ 5412597, забезпечений транспортний засіб «Volkswagen» номерний знак НОМЕР_1 . 02.12.2018 року о 19:05 год. у м. Львові на вул. Городоцька, 253, за участю транспортного засобу «Volkswagen» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Hyundai» державний номерний знак НОМЕР_2 відбулася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_2 з вини ОСОБА_2 . Постановами Залізничного районного суду м. Львова від 04.01.2019 року ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-4 КУпАП,ст. 124 КУпАП. Згідно з умовами полісу страхування № АМ 5412597 на підставі страхового акту № 18.59.5 від 19.04.2019 року, та зібраних документів розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб складає 2 216 гривень. ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ». відшкодувало власнику «Hyundai» державний номерний знак НОМЕР_2 , витрати на ремонт автомобіля в розмірі 2 216 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 14712 від 22.04.2019 року. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, зокрема якщо водій після дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Враховуючи, що відповідач самовільно залишив місце ДТП, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», має право зворотної вимоги до ОСОБА_2

01.12.2021 року між ФОП ОСОБА_1 та ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» було укладено договір №1/Т про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» до ОСОБА_2 , перейшло до ФОП ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного просили суд стягнути з відповідача на користь позивача шкоду заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 2 216 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073,60 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень.

Ухвалою судді від 11.12.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю учасників справи.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, разом з позовною заявою представник позивача подала клопотання про розгляд справи без їх участі, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи та не подав відзиву, тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача у клопотанні.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом установлено, що між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі № АМ 5412597, яким було забезпечено цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen» номерний знак НОМЕР_1 .

02 грудня 2018 року о 19 год. 05 хв. у м. Львові на вул. Городоцька, 253 ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Volkswagen» реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «Hyundai» реєстраційний номер НОМЕР_2 та будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив місце пригоди та не повідомив орган чи підрозділ поліції, чим порушив пп. 2.3б;2.10а,д; 13.1 ПДР України.

Постановами Залізничного районного суду м. Львова від 04.01.2019 року ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні правопорушення за.122-4, ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт винуватості відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, що мало місце 02 грудня 2018 року, є встановленим та не підлягає доказуванню.

03.12.2019 року та 04.12.2019 року представник потерпілої особи звернувся до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» з повідомлення про дану дорожньо-транспортну пригоду та подав заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування затвердженого начальником відділу розрахунку матеріального збитку ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», розмір збитків завданих внаслідок ДТП транспортному засобу «Hyundai» державний номерний знак НОМЕР_2 складає 2 216 гривень.

Згідно з умовами Полісу ОСЦПВНТЗ № АМ 5412597, на підставі страхового акту № 18.59.5 від 19.04.2019 p., заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «Hyundai» державний номерний знак НОМЕР_2 , склав 2 216 гривень.

Відповідно до умов договору страхування ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» відшкодувало власнику Hyundai» державний номерний знак НОМЕР_2 витрати на ремонт автомобіля в сумі 2 216 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 14712 від 22.04.2019 року.

Нормами Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 11 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Зазначене правило відповідає змісту п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України відповідно до якого, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

У відповідності зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика (Позивач), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (відповідач).

За статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

01.12.2021 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» укладено Договір № 1/Т про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТОВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» до ОСОБА_2 , перейшло до ФОП ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового

відшкодування збитків та кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів ст. 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, так і сплатним.

Договір відступлення права вимоги № 1/Т від 01.12.2021 між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та ФОП ОСОБА_1 має своїм предметом - відступлення права вимоги до боржника про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво) не заборонена законом.

Відповідно до ст. 512-518 ЦК України суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до ст. 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Договір про відступлення права вимоги № 1/Т від 01 грудня 2021 року за своїми ознаками є договором відступлення права вимоги.

Враховуючи викладене вище та положення вказаних норм, зважаючи на те, що внаслідок порушення правил дорожнього руху відповідач завдав шкоду транспортному засобу, який було застраховано, а також те, що ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», правонаступником якого є позивач, виплатив страхове відшкодування в розмірі 2 216 гривень та набув право на подання регресного позову до відповідача у межах суми страхового відшкодування.

Відтак, судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку суму страхового відшкодування не повернув. Доводів протилежного до суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування морально(немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахування викладеного, беручи до уваги, що факт порушення відповідачем правил дорожнього руху, що спричинили ДТП та залишення місце вказаної пригоди встановлена постановами Залізничного районного суду м.Львова від 04.01.2019 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Разом з тим, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.04.2021 у справі № 488/1363/17 та від 26.01.2022 у справі № 127/1415/20.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.

З метою компенсації витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача просив стягнути з відповідача на корить позивача 3 000 гривень.

На підтвердження витрат, які поніс позивач на отримання професійної правничої допомоги до суду представником позивача надано договір №2 про надання правової допомоги від 01.12.2021 року, додаткову угоду №1 від 01.12.2021 року до договору №2 про надання правової допомоги від 01.12.2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №2 від 01.12.2021 року та квитанцію від 14.11.2023 року про сплату за підготовку(написання) та подання позовної заяви у розмірі 3 000 гривень.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18), 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18 (провадження №16-3157св21). Тобто вказана судова практика є незмінною.

Таким чином, позивачем підтверджено обсяг наданих правничих послуг та їх вартість на суму 3 000 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю з відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 гривень, сплачений за подання позовної заяви, тобто пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 282, 353 ЦПК України

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 2 216 гривень, суму сплаченого судового збору в розмірі 1 073,60 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень, а всього разом 6 289,60 гривень(шість тисяч двісті вісімдесят дев`ять гривень, шістдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони у справі

позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення - 06.03.2024 року.

Суддя Мартинишин М.О.