ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року

м. Київ

справа № 201/7527/22

провадження № 61-10650св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 ,

відповідач - Дніпровська міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу неповнолітньої ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , подану адвокатом Скибою Віталієм Володимировичем, на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 02 березня 2023 року у складі судді Батманової В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2023 року

у складі колегії суддів: Зайцевої С. А., Барильської А. П., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

2. Позов обґрунтований тим, що відповідно до ордера на житлове приміщення № 04 серії А виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 03 червня 1997 року, ОСОБА_3 , надано право на зайняття квартири АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира) сім`єю

із 4-х чоловік: ОСОБА_3 - наймач (батько позивачки);

ОСОБА_4 - дружина (мати позивачки); ОСОБА_2 - син (брат позивачки); ОСОБА_5 - син. Вказаний ордер виданий на підставі списку працівників Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2» (далі - ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2»), затвердженого рішенням АНД РВК від 05 травня 1997 року № 143.

3. Згідно зі свідоцтвом від 25 листопада 1998 року про право власності, спірна квартира належала на праві колективної власності

ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2».

4. ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстрована

у вказаній квартирі із 15 липня 2008 року.

5. Батько позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а мати -

ІНФОРМАЦІЯ_3 .

6. Згідно з розпорядженнями Голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 21 лютого 2022 року № 31-р та від 15 березня 2022 року № 36-р ОСОБА_1 надано статус дитини-сироти, а її опікуном призначено брата - ОСОБА_2 , 1992 року народження.

7. ОСОБА_2 вважав, що сестра отримала квартиру за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності та оскільки вона володіє квартирою із 15 липня 2008 року добросовісно, відкрито, безперервно та безтитульно, тому у неї виникло право власності за набувальною давністю.

8. Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , просив суд визнати за останньоюправо власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

9. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 02 березня 2023 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, у позові відмовлено.

10. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 , як член сім`ї наймача, із 2008 року користувалась квартирою належною

ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2 на праві колективної власності, тому відсутні такі умови для набуття права власності за набувальною давністю як добросовісність та безтитульність володіння. Сам по собі факт проживання та реєстрації ОСОБА_1 у квартирі не може бути законною підставою для визнання за нею права власності на це майно за набувальною давністю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. У касаційній скарзі заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12. У липні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , через адвоката Скибу В. В., подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 02 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2023 року.

13. Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які

у вересні 2023 року надійшли до Верховного Суду.

14. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Верховного Суду від 02 листопада 2023 року, у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_6 , суддею доповідачем у справі визначено суддю

Шиповича В. В.

15. Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

16. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, Верховного Суду

від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18, від 19 травня 2021 року

у справі № 937/10434/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

17. Крім того вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 344 ЦК України у ситуації, коли новонароджена дитина добросовісно заволоділа майном, з моменту народження зареєстрована

у житловому приміщенні, але з огляду на вік не могла знати про відсутність підстав для заволодіння квартирою (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

18. Також вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктами 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваних судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України), оскільки суди не надали оцінку показанням свідка ОСОБА_2 про те, що його сестра з моменту народження, більше 10 років, добросовісно безперервно та відкрито володіє квартирою, в іншому житлі з моменту народження та до цього часу ніколи не проживала, а на квартиру окрім неї ніхто не претендує.

19. Вважає, що суди, стверджуючи, що позивачка могла приватизувати квартиру, не вказали у який спосіб має відбутися приватизація, оскільки квартира на момент народження ОСОБА_1 вже належала на праві власності ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2».

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив

Обставини справи, встановлені судами

20. Відповідно до ордера на житлове приміщення № 04 серії А виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 03 червня

1997 року, ОСОБА_3 , надано право на зайняття квартири

АДРЕСА_1 сім`єю із 4-х чоловік: ОСОБА_3 - наймач (батько позивача); ОСОБА_4 - дружина (мати позивача); ОСОБА_2 - син (брат позивача); ОСОБА_5 - син.

21. Вказаний ордер виданий на підставі списку працівників

ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2», затвердженого рішенням

АНД РВК №143 від 05 травня 1997 року.

22. Відповідно до свідоцтва від 25 листопада 1998 року про право власності, квартира АДРЕСА_2 належить ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2» на праві колективної власності.

23. ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстрована

у спірній квартирі з 15 липня 2008 року.

24. Батько позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а мати -

ІНФОРМАЦІЯ_3 .

25. Відповідно до розпорядження Голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 21 лютого 2022 року № 31-р ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 надано статус дитини-сироти.

26. Згідно з розпорядженням Голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 15 березня 2022 № 36-р призначено

ОСОБА_2 , 1992 року народження, опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визначено місце проживання ОСОБА_1 за місцем проживання опікуна ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

27. Відповідно до довідки № 6168 про склад сім`ї або зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані:

ОСОБА_5 , 1984 року народження як син наймача із 09 серпня 1984 року; ОСОБА_2 , 1992 року народження як син наймача із 18 серпня 2008 року, ОСОБА_1 , 2008 року народження як дочка наймача із 15 липня

2008 року.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

28. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

29. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

30. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

31. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

32. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

33. Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

34. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один

із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

35. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

36. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна

у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

37. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

38. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято

в експлуатацію.

39. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

40. До вищевказаних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла

у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

41. При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним

є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (див. постанови Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі

№ 201/12550/16-ц, від 15 червня 2020 року у справі № 323/2677/17, 10 лютого 2022 року, у справі № 622/284/20, від 05 червня 2023 року у справі

№ 368/1297/20, від 25 квітня 2023 року у справі № 465/3716/18).

42. У розглядуваній справі суди встановили, що квартира

АДРЕСА_2 належала на праві власності ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2», а позивачка вселилась у спірну квартиру, як член сім`ї наймача (свого батька), якому було видано ордер про право на зайняття житлового приміщення.

43. Таким чином ОСОБА_1 вселилась та проживає у спірній квартирі на законних підставах, а доводи касаційної скарги про те, що позивачка володіє квартирою безтитульно є помилковими.

44. Проживання ОСОБА_1 у квартирі, наданій її батькові за відповідним ордером, не є підставою для визнання за нею права власності на квартиру за набувальною давністю.

45. Саме по собі внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запису від 01 березня 2010 року про припинення ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2», як юридичної особи, у зв`язку із визнанням її банкрутом, також не підтверджує наявність передбачених законом підстав для визнання права власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

46. Судами встановлено, що позивачка (її законний представник) не зверталася до органу приватизації житлового фонду з відповідною заявою про приватизацію спірної квартири.

47. Враховуючи викладене, суди, встановивши фактичні обставини у справі, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за позивачкою права власності на квартиру за адресою:

АДРЕСА_3 за набувальною давністю, оскільки відсутні умови визначені статтею 344 ЦК України.

48. Доводи касаційної скарги щодо відкритого володіння позивачкою спірною квартирою, її утримання, використання для проживання не дають підстав для визнання за нею права власності за набувальною давністю

у розумінні статті 344 ЦК України (див. висновки Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року в справі № 683/1795/17).

49. Оскаржені судові рішення, з урахуванням встановлених у розглядуваній справі обставин, не суперечать висновкам викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18, на які посилалася заявниця в касаційній скарзі.

50. Висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 травня

2021 року у справі № 937/10434/19, нерелевантні до розглядуваної справи оскільки стосуються визнання права власності на майно в порядку спадкування.

51. Суди належним чином виконали вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і дотримали вимог статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно встановили обставини справи та правильно вирішили спір.

52. Незгода заявниці із встановленими судами обставинами та оцінкою доказів не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

53. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

54. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.

55. Оскаржувані судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

56. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено

з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

57. Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.

58. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу неповнолітньої ОСОБА_1 ,

в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , подану адвокатом Скибою Віталієм Володимировичем, залишити без задоволення.

2. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 02 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 15 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников І. Ю. Гулейков О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович