Справа № 309/4696/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ільків Микола Миколайович, на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2023 року, ухвалене суддею Волощук О.Я. в справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної шкоди, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат

встановив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 17 липня 2019 року, близько 20 год. 59 хв. водій автомобіля марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 Словацької реєстрації, ОСОБА_2 , рухаючись по автодорозі між населеними пунктами з с. Іза в напрямку с. Нанково Хустського району Закарпатської області здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , 2002 року народження, який в той час рухаючись по лівому краю дороги у попутному напрямку, в один з моментів змінив напрямок свого руху, перетинаючи проїзну частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля. Внаслідок ДТП останній отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події.

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 11.03.2020 року ОСОБА_2 - винуватця ДТП, водія автомобіля марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 Словацької реєстрації, притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 17.06.2021 року позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 29 700, 00 грн. - витрат на поховання; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 3900,18 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 922, 73 грн., інфляційні втрати у розмірі 1731, 20 грн., разом - 6554, 11 грн.; судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн. та судовий збір в розмірі 840, 80 грн.

Позивачка зверталася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування моральної шкоди, однак їй було відмовлено з тих підстав, що про факт наявності іноземного страхового сертифікату «Зелена карта» МТСБУ при розгляді заяви про виплату страхового відшкодування від 15.08.2019 позивачка не повідомила відповідача, тому в силу вимог п. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» (надалі Закон № 1961-IV) їй було відмовлено.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ільків М.М., просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що з листа Моторного (транспортного) страхового бюро України №3-026/17448 від 15 серпня 2022 року позивачу стало відомо про те, що відповідальність водія транспортного засобу ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована відповідно до іноземною страхового сертифікату "Зелена картка", а за результатами прийняття заяви про виплату страхового відшкодування, відкрито справу №07-8К-ІІА-19/14856.1 та прийнято рішення про здійснення регламентної виплати у сумі 20 376, 00 грн (витрати на спорудження надгробного пам`ятника). Однак суд не взяв вказаного до уваги.

Пунктом 34.1 статті 34 Закону № 1961-IV визначено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відтак, у разі проведення належного розслідування страхового випадку, із скеруванням відповідних запитів МТСБУ, зокрема до страхової компанії у якій згідно відомостей на дату дорожньо-транспортної пригоди 17.07.2019 був застрахований транспортний засіб, марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 Словацької реєстрації, та могла б отримати копію вказаного страхового сертифікату з метою повного та відповідного проведення виплати страхового відшкодування моральної шкоди, проте, вказаних дій не вчинило, що вказує на необхідність захисту прав та законних інтересів апелянта у судовому порядку для врегулювання спору.

Посилання суду на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 17.06.2021 у мотивувальній частині якого зазначено про те, що відповідальність водія «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 словацької реєстрації на дату дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, спростовується вищевикладеними доводами апелянта та наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до п.1 ст. 40.1 статті 40 Закону № 1961-IV, МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членні міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", а тому, володіє інформацією про наявність чинного на дату ДТП (17 липня 2019 року) сертифіката «Зелена карта» у водія автомобіля марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 Словацької реєстрації.

У дане судове засідання Моторно (транспортне) страхове бюро України не з`явилось і не надало суду заяви про причини такої неявки.

Про день, час і місце судового засідання, МТСБУ було повідомлено апеляційним судом належним чином, що доводиться Довідкою від 25.10.2023 р. про доставку електронного листа МТСБУ на його електронну пошту.

Як передбачено пунктом 2 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Оскільки судова повістка була доставлена до електронного кабінета МТСБУ то зазначене є підтвердженням належного повідомлення відповідача про день, час і місце судового засідання.

А звідси, керуючись приписами частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи у даному судовому засіданні у відсутності МТСБУ яке не надало суду доказів поважності причин неявки у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає не повному задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відхиляючи заявлені позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ні позивачкою, а ні її представником в особі адвоката Ільків М.М. не доведено належними та допустимими доказами факт того, що відповідальність водія КТЗ автомобіля марки "Mercedes Benz E320" д.н.з. НОМЕР_2 Словацької Республіки, ОСОБА_2 на момент ДТП - 17.07.2019 р. була застрахована відповідно до страхового сертифікату "Зелена карта". А посилання позивачки на лист МТСБУ від 15.08.2022 року за № 3-02б/17448 про порядок врегулювання вимоги МТСБУ у справі 07-SK-UA-19/14856.1 як на правову підставу стягнення страхового відшкодування моральної шкоди не може вважатись доказом у справі, оскільки не містить ідентифікуючих даних стосовно події та учасників ДТП.

Проте з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується через те, що такий не узгоджується з матеріалами справи, а також не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

Так, у ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що 17 липня 2019 року, близько 20 год. 59 хв. водій автомобіля марки "Mercedes Benz E320" д.н.з. НОМЕР_2 Словацької Республіки, ОСОБА_2 , рухаючись по автодорозі між населеними пунктами з с. Іза в напрямку с. Нанково Хустського району Закарпатської області здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , 2002 р.н., який в той час рухаючись по лівому краю дороги у попутному напрямку, в один з моментів змінив напрямок свого руху, перетинаючи проїзну частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля. Внаслідок ДТП останній отримав тілесні ушкодження несумісні із життям від яких помер на місці події.

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 11.03.2020 року ОСОБА_2 - як винуватця ДТП, водія автомобіля марки "Mercedes Benz E320" д.н.з. НОМЕР_2 Словацької Республіки, притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 286 КК України (а.с. 23-24).

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 17.06.2021 року позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 29 700,00 грн. - витрат на поховання; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 3900,18 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 922, 73 грн., інфляційні втрати у розмірі 1731, 20 грн., разом - 6554, 11 грн.; судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн. та судовий збір в розмірі 840, 80 грн. (справа №309/2746/20). Зазначене судове рішення у своїй мотивувальній частині містить посилання на те, що відповідальність водія транспортного засобу марки "Mercedes Benz E320" д.н.з. НОМЕР_2 Словацької Республіки на дату дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була (а.с.26-29).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення Хустського районного суду від 18 вересня 2023 року не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

За приписами пункту 21.1 статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Та у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно абзацу шостого пункту 23.1. статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

А звідси, страховик у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами, пункт 27.3. статті 27 Закону № 1961-IV.

Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У абзаці першому пункту 39.1. статті 39 Закону № 1961-IV зазначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом, (підпункт 39.2.1. пункту 39.2. статті 39 Закону № 1961-IV);

- забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування "Зелена картка" та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн - членів цієї системи, (підпункт 39.2.3. пункту 39.2. статті 39 Закону № 1961-IV);

- співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів - нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів - резидентів - у разі їх виїзду за межі України, (підпункт 39.2.5. пункту 39.2. статті 39 Закону № 1961-IV).

Відповідно до положень підпункту "в" пункту 41.2. статті 41 Закону № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

У відповідь на адвокатський запит від 30.05.2023 року адвоката Ільків М.М., МТСБУ по справі 07-SK-UA-19/14856.1 надало адвокату Ільків М.М. відповідь 09.06.2023 за №3-02а/18647 із якої убачається, що за інформацією Словацької страхової компанії «KOMUNALNA poist`ovna, a.s.» транспортний засіб марки "Mercedes Benz E320" реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату ДТП 17.07.2019 р. був застрахований. У матеріалах справи МТСБУ відсутня копія «Зеленої карти» виданої по відношенню до транспортного засобу марки "Mercedes Benz E320" реєстраційний номер НОМЕР_2 . Оскільки запитувана адвокатом Ільків М.М. інформація та документи містять відомості, які становлять персональні дані, то в МТСБУ відсутні підстави для надання запитуваної інформації та документів.

На виконання приписів підпункт 39.2.1. пункту 39.2. статті 39 Закону № 1961-IV, МТСБУ на виконання свого основного завдання здійснила комунікацію з Словацькою страховою компанією «KOMUNALNA poist`ovna, a.s.» та отримала інформацію стосовно транспортного засобу марки "Mercedes Benz E320" реєстраційний номер НОМЕР_2 про те, що даний КТЗ на момент скоєння 17.07.2019 р. ДТП був застрахований.

Зазначене спростовує висновок суду першої інстанції з приводу того, що така інформація не може вважатись доказом у справі, оскільки у відповідності до положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.

У відповідності до змісту заяви про виплату страхового відшкодування від 15.08.2019 р. за вих. №000717/19, яка подана ТзОВ «ЮК «Центр Автовиплат Поліс» як представником ОСОБА_1 , остання просила МТСБУ здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема і моральної шкоди у сумі 50 076,00 грн., а.с. 7, 20.

Листом МТСБУ від 22.04.2020 р. за №3.1-02/12721 відмовлено ОСОБА_1 , яку представляло за довіреністю ТзОВ «ЮК «Центр Автовиплат Поліс» у виплаті моральної шкоди з посиланням на підпункт "в" пункту 41.2. статті 41 Закону № 1961-IV, яка вимагає того факту, щоб транспортним засіб, зареєстрований в іншій країні, щодо якого має бути виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України, а.с. 25.

У результаті розгляду МТСБУ заяви від 30.06.2022 р., ОСОБА_1 стало відомо із листа МТСБУ за №3-02б/17448 від 15.08.2022 р. про те, що на момент ДТП відповідальність водія КТЗ ОСОБА_2 була застрахована згідно страхового полісу «Зелена карта» і за результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування було відкрито справу 07-SK-UA-19/14856.1 та прийнято рішення про здійснення регламентної виплати у сумі 20 376,00 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника, а.с. 30-31, 32.

Оскільки, колегією суддів встановлено, що транспортний засіб марки "Mercedes Benz E320" реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату ДТП 17.07.2019 р. був застрахований в Словацькій страховій компанії «KOMUNALNA poist`ovna, a.s.» з видачею страхового полісу «Зелена картка», а звідси починають діяти приписи пункту 27.3. статті 27 Закону № 1961-IV, який передбачає те, що страховик (у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. А згідно пункту другого частини другої цієї статті, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У частині першій статті 1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Та згідно приписів пунктів першого, третього частини другої статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Як зазначено у частині першій статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, частина п`ята статті 1187 ЦК України.

У пункті 34.1. статті 34 Закону № 1961-IV зазначено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

А згідно абзацу третього пункту 40.1. статті 40 Закону № 1961-IV, МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до вимог абзаців першого, другого пункту 36.2. статті 36 Закону № 1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

МТСБУ виплат у відшкодування моральної шкоди не здійснило своєчасно, що призвело до прострочення виконання грошового зобов`язання.

На виконання вимог пункту 36.5. статті 36 Закону № 1961-IV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

На час звернення з позовом у суд та протягом судового розгляду в першій інстанції МТСБУ не здійснило відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок смерті її сина у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, що становить суму в розмірі 50 076,00 гривень.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 31.01.2023 р., ОСОБА_1 просила суд стягнути за період з 22.04.2020 р. по 31.01.2023 р., що становить 1015 днів з МТСБУ пеню, інфляцію та 3% річних, а.с. 72-74.

Розмір пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) розраховано ОСОБА_1 виходячи з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду, за який нараховано пеню, що зазначено у поданому розрахунку та становить загальну суму 32.817,06 гривень за період з 22.04.2020 р. по 31.01.2023 року.

Виходячи із загальних підстав передбачених статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки МТСБУ не здійснило виплату ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди то зобов`язання між сторонами не припинені, а остання має право вимагати виплату їй моральної шкоди з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таке право позивача передбачено частиною другою статті 625 ЦК України в якій йдеться про те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку відповідальності за порушення грошового зобов`язання поданого суду ОСОБА_1 за період з 22.04.2020 р. по 31.01.2023 р., розмір інфляції за весь час прострочення виплати суми 50 076,00 грн. становить суму 22 068,18 грн. інфляційних втрат, а.с. 73.

Також, при розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми 50 076,00 грн. за період з 22.04.2020 р. по 31.01.2023 р., розмір таких буде становити суму 4 177,57 грн. трьох процентів річних, а.с. 74.

Оскільки МТСБУ не подало свого розрахунку і не спростувало розрахунку поданого позивачкою, то за цієї обставини колегія суддів вважає такий розрахунок належним та допустимим доказом, який підлягає врахування при розгляді заявленого позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції безпідставно вважав, що ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження заявленого позову, зокрема і в частині того, що транспортний засіб марки "Mercedes Benz E320" реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату ДТП 17.07.2019 р. був застрахований в Словацькій страховій компанії «KOMUNALNA poist`ovna, a.s.» з видачею страхового полісу «Зелена картка».

Відтак, такі висновки суду першої інстанції є такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та досліджених обставинах, разом з зібраними у справі доказами та доводами учасників справи.

Разом з наведеним, слід наголосити на тім, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відтак, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Наведеного суд першої інстанції не врахував, та помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених майнових вимог. Відтак, такі висновки суду першої інстанції є такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та досліджених обставинах, разом з зібраними у справі доказами та доводами учасників справи.

Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право позивача у спірних правовідносинах є порушеним, тому такі позовні вимоги підлягає задоволенню у цілому за вищенаведених доводів, окрім повного стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та у зв`язку із цим і доводи апеляційної скарги також є частково підставними.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Протягом розгляду справи судом першої інстанції та апеляційним судом, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь витрати понесені нею у зв`язку із наданням їй професійної правничої допомоги адвокатом Ільків М.М.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховуються:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо не співмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн., до суду надано Договір від 07.10.2022 року про надання правової допомоги №07.10.22 укладений між адвокатом Ільків М.М. та Фарковець Л.М.; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 21.10.2022 р.; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001100 видане 07.08.2018 року; Детальний опис наданих послуг від 23.11.2022 року до якого долучено Квитанцію до прибуткового касового ордера №10 від 23.11.2022 року, а.с. 35-37, 38, 39, 46. За подання апеляційної скарги та прийняття участі в судовому засіданні апеляційної інстанції, представник апелянта, адвокат Ільків М.М. просив стягнути витрати понесені позивачкою на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції у сумі 5 000,00 грн., а.с. 120.

У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) було надано аналіз реальності (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, та враховано, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

Застосовуючи наведений правовий висновок, а також зважуючи на те, що такі адвокатські послуги є значно завищеними у порівнянні з реально необхідними послугами, які слідувало надати стороні, колегія суддів вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у сумі 10 000,00 грн. та в суді апеляційної інстанції у сумі 5.000.00 грн. є завищеним, витрати у зазначених сумах не можна визнати належно обґрунтованими, співмірними та необхідними в контексті обставин цієї справи.

Враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції та їх характер, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у цій справі у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у сумі 9 500,00 (6 500,00 + 3 000,00) гривень.

Одночасно не підлягають компенсації позивачеві витрати, понесені у зв`язку з проведенням зустрічі із клієнтом, аналіз наданих документів та формування правової позиції по захисту порушених прав. Зазначені послуги не являються послугами з професійної правничої допомоги, а тому не підлягають відшкодуванню позивачеві, відповідачем. Крім цього, колегія суддів вважає, що для написання заяви про збільшення позовних вимог та здійснення копіювання і формування додатків до позовної заяви слід такі загально зменшити на суму 1 000,00 грн. Стосовно подання апеляційної скарги і прийняття участі в режимі відео-конференції у судовому засіданні апеляційної інстанції, то понесені витрати підлягають зменшенню на 2 000,00 грн. у зв`язку із тим, що апеляційна скарга подана на тих доводах та мотивах, які були викладені у позовній заяві і заяві про збільшення позовних вимог. А у суді апеляційної інстанції представник приймав участь в режимі відео-конференції із власного офісу без необхідності приїзду в інше місто на судовий розгляд.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

ОСОБА_1 згідно пункту 2 частини 1 статті 5 ЗУ Про судовий збір звільняється від сплати судового збору в усіх судових інстанціях у зв`язку із відшкодуванням шкоди заподіяної смертю фізичної особи.

А звідси, судовий збір у розмірі 1984,80 (992,40+992,40) гривні в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 974,20 (1984,80х150%) на загальну суму 4 962,00 (1984,80+2974,20) слід стягнути із МТСБУ на користь держави Україна.

Враховуючи наведене та керуючись приписами статей 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ільків Микола Миколайович, задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2023 року, скасувати та постановити у цій справі постанову про задоволення позову.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України, , юридична адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 суму у розмірі 50 076,00 гривень, у відшкодування моральної шкоди; суму у розмірі 32 817,06 гривень пені; суму у розмірі 4 177,57 гривень, три відсотки річних від простроченої суми; суму у розмірі 22 068,18 гривень, інфляційних втрат; суму у розмірі 9 500,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу та на користь держави України судові витрати у розмірі 4 962,00 гривень, судового збору.

У стягненні решти розміру витрат на професійну правничу допомогу, відмовити.

Постанова ухвалена в порядку ч. 6 ст. 259 ЦПК України набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 15 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: