Справа № 754/3491/24
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2024 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Сенюта В.О., вивчивши письмові матеріали заяви ОСОБА_1 про зняття арешту,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Деснянського районного суду міста Києва від заявника ОСОБА_1 надійшла заява про зняття арешту.

Подану заяву обґрунтовано тим, що з метою реалізації права на приватну власність заявник звернувся у лютому 2024 року до нотаріуса. Однак отримав відмову з підстав наявності обтяжень на нерухоме майно. Заявник вказує на те, що не має жодного нерухомого майна у м. Києві, у зв`язку із чим звернувся до ДП «Національні інформаційні системи» із заявою про необхідність вилучення запису Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. На своє звернення отримав відповідь про необхідність звернутися до державних або приватних виконавців. На своє звернення до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заявник отримав відповідь про необхідність звернутися до суду. На підставі викладеного, заявник просить зняти арешт з усього майна.

Вивчивши письмові матеріали заяви, суд приходить до висновку про залишення останньої без руху.

Згідно відповіді Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є боржником у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6,НОМЕР_7. Вказані виконавчі провадження перебували на виконанні з примусового виконання виконавчих листів Деснянського районного суду міста Києва № 2-2917 від 01.02.2007, № 2-241 від 15.10.2007, № 2-241 від 17.03.2008.

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, підставою арешту нерухомого майна заявника є постанова ае № НОМЕР_8 від 14.06.2007 ВДВС Деснянського району м. Києва.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється в позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, заявнику ОСОБА_2 необхідно визначити порядок звернення до суду за захистом своїх прав або шляхом звернення до суду з позовом, або звернувшись із скаргою на дії державного виконавця під час виконання судового рішення.

У разі звернення до суду в позовному провадженні, положення п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснює, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

В п. 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 р. судам роз`яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

У разі обрання форму захисту, шляхом звернення до суду з відповідним позовом, позовна заява повинна відповідати вимогам ст. 175 -177 ЦПК України.

У разі звернення до суду в порядку ст. 447 ЦПК України, суд звертає увагу на роз`яснення Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6, викладені у п. 13, що у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання.

У п. 17. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 03.06.2016) роз`яснено, що сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявнику необхідно визначити порядок звернення до суду для захисту своїх прав, виклавши у відповідному документі з дотримання вимог, передбачених положенням ЦПК України.

Вище викладене дає підстави для висновку, що заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.175, 177, 185, 447 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про зняття арешту - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали. У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Сенюта