Справа № 461/8246/23 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/3234/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Львівської залізниці, третя особа: Жидачівський відділ Державної реєстрації Актів цивільного стану про встановлення факту проживання однією сім`єю, встановлення факту батьківства та внесення змін в актовий запис про народження, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовної заявою до Управління Львівської залізниці, третя особа: Жидачівський відділ Державної реєстрації Актів цивільного стану, в якому просить: встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , починаючи з 2005 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Встановити факт батьківства ОСОБА_2 щодо їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де у графі «батько»: ОСОБА_2 .

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління Львівської залізниці, третя особа: Жидачівський відділ Державної реєстрації Актів цивільного стану про встановлення факту проживання однією сім`єю, встановлення факту батьківства та внесення змін в актовий запис про народження передано на розгляд Жидачівського районного суду Львівської області, за підсудністю.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вказує, що в позовній заяві зазначала, що причиною звернення до суду є отримання права на житло за місцем проживання батька дитини. Оскільки житло є відомчим, належить відповідачеві, тому позов було подано за місцем знаходження відповідача.

Вказує, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Оскільки в даному випадку є саме спір про право, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Галицького районного суду м.Львова.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Передаючи справу за підсудністю, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки ОСОБА_1 покликалась на ст.ст. 293, 315 ЦПК України, які регулюють розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тобто в порядку окремого провадження, а тому справа повинна розглядатись за її місцем проживання.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась з позовом до Управління Львівської залізниці, третя особа: Жидачівський відділ Державної реєстрації Актів цивільного стану, в якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , починаючи з 2005 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Встановити факт батьківства ОСОБА_2 щодо їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де у графі «батько»: ОСОБА_2 .

В позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що вказані факти їй необхідно встановити, щоб отримати право проживати в квартирі ОСОБА_2 .

Проте, суд першої інстанції помилково вважав, що ОСОБА_1 звернулась з позовом саме в порядку окремого провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 звернулась саме з позовною заявою а не з заявою в справі окремого провадження.

Позов, а не заява, ОСОБА_1 подано виключно через те, в неї існує спір про право на проживання у відомчій квартирі ОСОБА_2 , а тому всі ці вимоги розглядаються у позовному провадженні.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Згідно з вимогами ч.2 ст.27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку що доводи апеляційної скарги є підставними, а ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 02 жовтня 2023 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Галицького районного суду м.Львова.

Постанова не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 25 березня 2024 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.