Справа № 459/1231/23 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/2973/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Пилипів В.І. на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

в с т а н о в и в:

В квітні 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Золочівський В.П. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 31660,00 грн матеріальної шкоди у зв`язку із затопленням квартири, 6000,00 грн моральної шкоди, 3000,00 грн витрат на проведення експертизи та сплачений судовий збір.

В обґрунтування вимог зазначав, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі проживає її брат ОСОБА_3 разом із сім`єю. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 . 08.11.202 року квартиру позивача було затоплено. Згідно з актом КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 08.11.2022 причиною залиття було неякісне проведення робіт по від`єднанню радіаторів від системи центрального опалення власником квартири АДРЕСА_3 (неякісно зварений шов на підводці від стояка опалення до радіатора). Винуватцем залиття є власник квартири АДРЕСА_3 . Відповідно до вищевказаного акту, внаслідок залиття у квартирі АДРЕСА_4 у спальні була мокра стеля, мокрі стіни(шпалери), мокрі відкоси вікна, затоплена підлога, мокре ліжко, у коридорі мокра стеля та стіни, залита підлога, пошкоджена дверна рама, у коридорі мокрі плями. Для встановлення вартості відновлювального ремонту квартири, за заявою позивача судовим експертом ОСОБА_4 було проведено будівельно-технічну експертизу, за результатами якої розмір майнової шкоди завданої в результаті пошкоджень приміщень квартири АДРЕСА_4 становить 31660,00 грн. Крім цього, вказує, що внаслідок залиття квартири позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягала у емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях. Відповідач добровільно відшкодовувати завдано шкоду не бажає.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14 вересня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 31660,00 грн матеріальної шкоди та 6000,00 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000,00 грн витрат на проведення експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2147,20 грн судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Пилипів В.І., подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Вказує, що відокремлення квартири відповідача від мережі ЦО та ПГВ здійснено ПП «Багенбор», що має ліцензію на провадження відповідної господарської діяльності.

Після перевірки стояків теплової енергії представниками КП «Червонограджитлокомунсервіс», КП «Червоноградтеплокомуненерго» та ПП. «Багенбор» складено та підписано акт про відключення (відокремлення) квартири від мереж централізованого опалення від 04.08.2022.

Зазначає, що відповідач не є відповідальним за неякісне проведення робіт по відокремленню квартири від централізованого опалення, що стало причиною залиття квартир позивача, в діях ОСОБА_1 відсутня вина у заподіянні шкоди позивачу.

На думку апелянта відповідальність за завдані позивачу збитки слід покласти на КП «Червонограджитлокомунсервіс» та ПП «Багенбор».

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку що позивач довів розмір завданої йому матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири, протиправність дій відповідача ОСОБА_1 , причинний зв`язок між ними, при цьому відповідач не заперечив факту залиття квартири позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна №328199609 від 05.04.2023.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №328193127 від 05.04.2023., відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до колективної заяви мешканців квартир з будинку по АДРЕСА_5 ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 від 08.11.2022 останні звернулись до директора КП «ЧЖКС» з проханням відшкодування шкоди, завданої залиттям квартир, через прорив опалювального трубопроводу.

Згідно із відповіддю директора КП «ЧЖКС» Ю. Кукоби від 28.11.2022 № 5489/01 на вищевказану заяву ОСОБА_3 повідомлено, що залиття квартир відбулося з вини власника квартири АДРЕСА_3 , який виконував роботи з від`єднання помешкання від централізованого опалення, а саме: неякісно зварено трубопровід підводки до радіатора опалення.

Відповідно до акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складеного 08.11.2022 року комісією у складі провідного інженера виконання послуг ОСОБА_6 та майстра ремонтної дільниці ОСОБА_7 , 08.11.2022 в будинку АДРЕСА_5 у квартирі АДРЕСА_6 трапилось залиття на системі центрального опалення. Видно сліди залиття в спальні - мокра стеля площею до 3м?, стіни мокрі (шпалери), мокрі відкоси вікна, затоплена підлога, мокра мебель (ліжко), коридор мокра стеля в стіни, залита підлога, пошкоджена дверна рама, зал мокрі плями. Причиною залиття, що трапилось на системі ЦО, є неякісне проведення робіт по від`єднанню радіаторів від системи централізованого опалення власником квартири АДРЕСА_3 (неякісно зварений шов на підводці від стояка опалення до радіатора). Винуватцем залиття є власник квартири АДРЕСА_3 .

Між ФОП ОСОБА_4 та адвокатом Золочівським В.П., який надає правову допомогу ОСОБА_2 , укладено договір № 18/22 від 15.12.2022 року на проведення експертного дослідження, на підставі якого ОСОБА_4 зобов`язаний провести повне дослідження та надати об`єктивний на обґрунтований висновок на поставлене перед ним питання, а саме: який розмір майнової шкоди завданої в результаті пошкоджень приміщень квартири АДРЕСА_4 . Вартість послуг за домовленістю сторін становить 3000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 55 від 30.12.2022 року.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 18/22 від 30.12.2022 розмір майнової шкоди завданої в результаті пошкоджень приміщень квартири АДРЕСА_4 становить 31660,00 грн.

Згідно із зведеним кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва та локальним кошторисом на будівельні роботи №02-01-01 на відновлювально-ремонтні роботи приміщень квартири АДРЕСА_4 , загальна вартість будівельних робіт становить 31660,00 грн.

Відповідно до робочого проекту №14-07/019.16.41 відключення від централізованого опалення та постачання гарячої води кВ.№61 в житловому будинку АДРЕСА_7 погоджено з директором КП «ЧЖКС» ОСОБА_8 та головним інженером КП «ЧТКЕ» ОСОБА_9 .

Згідно з витягом з протоколу засідання міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від системи (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води від 01.09.2020 комісія надала дозвіл ОСОБА_10 на відокремлення (відключення) квартири за адресою: АДРЕСА_8 від системи (мережі ЦО та ГВП.

Відповідачу видано технічні умови № 4829 від 30.09.2021 на відключення від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_8 .

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше.

У частинах 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

У додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. В акті повинно бути відображено: дата складання акту; прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії.

Відповідач ОСОБА_1 акт про залиття від 08.11.2022 року підписав, жодних заперечень не висловив.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

За ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на думку апеляційного суду, оцінивши належним чином наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції правильно встановив, що позивачу було заподіяно матеріальну шкоду у вигляді пошкодження належної їй на праві власності квартири, внаслідок її залиття з належної відповідачу квартири. Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт завдання та розмір завданої шкоди підтверджено належними та допустимими доказами, а саме: актом обстеження квартири та висновком експерта.

Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно визначив розмір стягнутої моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пилипів В.І. - залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 березня 2024 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.