ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/848/24 Справа № 243/2588/23 Суддя у 1-й інстанції - Агєєва О.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 243/2588/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рева Оксана Олегівна, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії,

за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2023 року,

встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рева О.О., звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі по тексту ГУ ПФУ в Донецькій області), про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що згідно заповіту, посвідченому 06 вересня 2002 року Державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори, зареєстрованому в реєстрі за № 3-3306, ОСОБА_2 заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 .. Спадковим майном після смерті ОСОБА_2 є сума пенсії, яка їй належала, але не була нею одержана за життя.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 лютого 2020 року по справі № 242/4148/19 визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на суму пенсії в розмірі 28 242,85 гривень, яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не отриманої спадкодавцем за життя.

24 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з вимогою виплатити їй грошові кошти у вигляді пенсії, які належали ОСОБА_2 у розмірі 28 242.85 гривень. Однак Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 29 червня 2021 року у виплаті ОСОБА_1 відмовило з посиланням на те, що для виплати недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини надається свідоцтво про право на спадщину, а інше чинним законодавством не передбачено. Також у вказаній відповіді зазначалося, що у наданому рішенні суду зобов`язання Пенсійного фонду України щодо виплати недоотриманої пенсії відсутнє.

У зв`язку з викладеним, просила суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на її користь недоотриману пенсію в розмірі 28242,85 гривень, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та судові витрати по справі.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рева О.О., задоволені. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 28 242,85 гривень, а також судовий збір в сумі 1 073,60 гривень.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, посилаючись на невідповідність оскаржуваного рішення суду діючому законодавству, просить рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що за матеріалами електронної справи ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону №1058. Виплата пенсії за життя проведена ОСОБА_2 по жовтень 2014 року. Пенсійна справа знята з обліку з 01 травня 2017 року у зв`язку зі смертю пенсіонера 27 квітня 2017 року. На даний час запитів нотаріуса щодо суми недоотриманої пенсії до Головного управління не надходило. На виконання рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 лютого 2020 року по справі № 242/4148/19 було визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на суму пенсії у розмірі 28 242,85 гривень, яка належала померлій ОСОБА_2 , але не отриманої спадкодавцем за життя. Звернення спадкоємців за виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 на даний час не надходило. Посилається, що електронна пенсійна справа ОСОБА_2 знаходиться в підсистемі ІЛІС ПФУ «Призначення та виплати пенсії» в базі органу виплати Головного управління (база призупинених пенсійних справ з особливістю 93) та пенсійні кошти за період з 01 листопада 2014 року по 30 квітня 2017 року ОСОБА_2 не нараховувались.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рева О.О., посилаючись на безпідставність апеляційної скарги відповідача та наголошуючи, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті успадкованої нею суми пенсії після смерті ОСОБА_2 , просить рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2023 року залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явилися, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Представник Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області Метка Ю.С. до Дніпровського апеляційного суду надав заяву, в якій, посилаючись на те, що Головне управління заперечує проти задоволення позовних вимог та підтримує наведені в апеляційній скарзі доводи, просить розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рева О.О., суд першої інстанції дійшов до переконання, що відповідач неправомірно відмовив позивачці у виплаті успадкованої нею суми пенсії ОСОБА_3 , яка не була отримана нею за життя. Також врахував наявність рішення суду, яке набуло законної сили, яким визнано право власності позивачки в порядку спадкування за заповітом на спадщину в сумі 28 242, 85 гривень.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи (в електронному вигляді), що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя ОСОБА_2 залишила заповіт, який 06 вересня 2002 року було посвідчено Державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 3-3306, яким заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 лютого 2020 року по справі № 242/4148/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади - Донецької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задоволені. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на суму пенсії в розмірі 28 242, 85 гривень, яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не отриманої спадкодавцем за життя. Рішення набуло законної сили 24 березня 2020 року.

24 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з вимогою виплатити їй грошові кошти у виді пенсії, яка належала ОСОБА_2 в розмірі 28 242, 85 гривень.

Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області Листом від 29 червня 2021 року, № 6055-5299/Б-15/8-0500/21 у виплаті вказаної суми ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на те, що для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини надається свідоцтво про право на спадщину. В рішенні суду зобов`язання Пенсійного фонду України щодо виплати недоотриманої пенсії відсутнє, тому ОСОБА_1 рекомендовано звернутися з даним рішенням до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Таким чином спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця.

Конституцією України (ст. 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 1216, 1217, 1218, ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно положень ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Зазначена стаття регулює питання спадкування сум соціальних виплат, право на одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізоване. За своєю правовою природою право на одержання заробітної плати, пенсії та інших подібних виплат є суворо особистим, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті саме її матеріальне забезпечення. Тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати, безумовно, припиняються. Таким чином, у даній статті визначається подальша доля тільки тих платежів, право на які виникло за життя спадкодавця.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(надалі - Закон).

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини 3 статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 липня 2020 року по справі № 750/8819/19, від 23 вересня 2020 року по справі № 428/6685/19, від 23 лютого 2022 року по справі № 428/10113/20.

Апеляційний суд також зазначає, що не охоплення свідоцтвом всієї суми, яка була не виплачена померлому за життя, не є підставою для відмови спадкоємцю в задоволенні позову, адже, прийнявши спадщину в установленому законом порядку, спадкоємець набув право на все майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті, а тому відповідно до статті 1227 ЦК України він має право на її отримання.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 220/30/21, від 23 лютого 2022 року у справі № 428/10113/20.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та не спростовують правильність правових висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 06 березня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста