Справа № 128/3555/23
Провадження № 22-ц/801/934/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Ковальчук О. В.
УХВАЛА

26 березня 2024 рокуСправа № 128/3555/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Панасюка О. С., Берегового О. Ю.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення юридичного факту,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2023 року ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області зазначену позовну заяву ОСОБА_1 разом із доданими до неї документами йому ж повернуто.

21 березня 2024 року, не погодившись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.

У тексті апеляційної скарги ОСОБА_1 , висловлюючись щодо судді першої інстанції, використовує лексику, яка не притаманна для написання ділових документів (зокрема апеляційних скарг), а саме вказує, що: «повертаючи позовну заяву, працівник суду першої інстанції до відкриття провадження щось вже встановила та надала оцінку доказам та зазначила, що позовну заяву хтось підписав. Також в ухвалі міститься зізнання працівника суду, яке підтверджує той факт, що вона з власної ініціативи щось долучила. Таким чином можна твердо сказати, що працівник суду ОСОБА_3 також свідомо з власної ініціативи і надала інший документ», «працівник Вінницького районного суду не звернув уваги і на те, що подання доказів можливе і у підготовчому засіданні після відкриття провадження у справі. Повертаючи мою позовну заяву, працівник Вінницького районного суду фактично надав оцінку доказам, які сам долучив з власної ініціативи…», «…відсутність у працівника Саєнко повноважень та свідоцтва про проведення почеркознавчої експертизи…», що виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, є виявом зневаги до судді та судової системи загалом, а тому повинно кваліфікуватися як зловживання правом на подання апеляційної скарги.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. ч. 1-2, 4 ст. 44 ЦПК України).

Наведений у ч. 2 ст. 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання цивільного судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (образити, принизити суд, його суддів, інших учасників процесу, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції тощо), він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у ч. ч. 3, 4 ст. 44, п. 1 абз. 2 ч. 4 ст. 135, ч. 9 ст. 141, ч. 1 ст. 143, п. 5 ч. 1 ст. 144, статті 148 ЦПК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20, ухвала Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19).

Дії учасника справи чи його представника мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом такими особами неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, суду, суддів тощо. У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21, від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20, ухвала від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19).

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, § 36).

Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», п. 1 ст. 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства», заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства», заява № 17101/90, § 65).

На підставі викладеного вище апеляційний суд вважає, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою, у якій використані образливі висловлювання щодо судді суду першої інстанції становить очевидну неповагу, не спрямоване на ефективний захист його прав, свобод та інтересів, а тому суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 28 лютого 2024 року у справі № 128/4411/23, якою повернув касаційну скаргу цієї ж особи, та зазначив, що подібні висловлювання ОСОБА_1 є неприпустимими при оформленні процесуальних документів до суду, не спрямовані на виконання завдання цивільного судочинства, а є виявом зневаги до суду та судової системи в цілому враховуючи, що такі дії, поєднані з невиконанням вимог процесуального законодавства та суду при поданні касаційних скарг, є свідомими та системними, про що свідчить практика Верховного Суду за скаргами ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив також відвід усьому складу цивільної палати Вінницького апеляційного суду, посилаючись на положеннями ст. 36 ЦПК України, де мова йдеться про те, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Також зазначив, що увесь склад цивільної палати Вінницького апеляційного суду своїми ухвалами, зловживаючи повноваженнями, ігнорує та не бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 26 жовтня 2022 року у справі №120/11814/21, від 28 березня 2023 року у справі 120/2708/22, від 17 травня 2023 року у справі №120/2366/22, від 08 червня 2023 року у справі №120/5397/22, застосовуючи погрози з накладенням штрафів, чинить опір та супротив щодо завчасного розгляду його апеляційних скарг, порушуючи його право на звернення до суду та на оскарження судового рішення.

Така заява про відвід підлягає залишенню без розгляду, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЦПК України, з підстав, вказаних у ст. ст. 36, 37, 38 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи.

В п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України зазначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У рішенні в справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (заява № 33949/02) Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. При цьому Європейський суд з прав людини вказує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним все ж є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що нормами ЦПК України передбачено можливість задоволення відводу у разі існування передбачених законом підстав, що є доведеними та обґрунтованими, натомість зі змісту заявленого ОСОБА_1 відводу слідує, що він не погоджується із ухвалами Вінницького апеляційного суду, однак за ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що заявлений ОСОБА_1 відвід усьому складу цивільної палати Вінницького апеляційного суду є завідомо безпідставним, суперечить завданню цивільного судочинства, що свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами.

Крім того, із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 уже неодноразово подавалися апеляційні скарги на оскаржуване ним судове рішення.

27 жовтня 2023 року ухвалою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року повернуто скаржнику з тих підстав, що зі змісту апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 , вбачається, що вона не підписана скаржником, зокрема не містить його підпису під текстом апеляційної скарги (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114471130).

13 листопада 2023 року ухвалою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю ж ухвалу суду йому повернуто через те, що апеляційна скарга не підписана заявником, зокрема не містить його підпису під текстом апеляційної скарги, при цьому апеляційна скарга складається із двох аркушів (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114863818).

На ці ухвали апеляційного суду ОСОБА_1 подав касаційні скарги.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами позивача на наведені ухвали апеляційного суду ОСОБА_1 знов звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції від 27 вересня 2023 року.

09 січня 2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказану ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року залишено без розгляду. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України штраф у сумі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 грн. У цій ухвалі суд вказав, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання апеляційної скарги в новій редакції, надання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав, а також надання документів, що підтверджують сплату судового збору. Встановлено апелянту строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків. На виконання вимог вказаної ухвали, 28 грудня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов документ під назвою «Щодо виконання ухвали від 13.12.2023» та три примірники нової редакції апеляційної скарги. В листі ОСОБА_1 вказав, що «ухвалу працівника Вінницького апеляційного суду Шемети варто задовольнити та надати три примірника копії апеляційної скарги, нової редакції все інше залишити без задоволення», обгрунтувавав це так: «Щодо судового побору слід зазначити наступне: Ухвалюючи таку ухвалу Вінницький апеляційний суд маючи на меті незаконно стягнути з мене кошти», «Однак у цій справі працівнику Вінницького апеляційного суду Шеметі уже подавай довідку про доходи з Кіпру та Мальдівів», «щодо відсутності мого підпису у тому місці де захотів працівник Вінницького апеляційного суду Шемета ці забаганки також відхиляються за необґрунтованістю», «Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження: «13.11.2023 та 27.10.2023 працівники Вінницького апеляційного суду Голота, Копаничук, Войтко, Берегового, Рибчинський немаючи чим зайнятися безпідставно усупереч вище наведеній практиці, зловживаючи своїм становищем ухвалювали ухвали якими повертали мої апеляційні скарги так як я не виконав не їхні законні вимоги, а їхні забаганки розписатися у тому місці де вони жадали». Апеляційний суд виснував, що подана апеляційна скарга підлягає поверненню без розгляду особі, яка її подала з огляду на наступне: вперше апеляційна скарга на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року була подана 24 жовтня 2023 року (а. с. 17-18), яка ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2023 року повернута заявнику з підстав, визначених п. 1 ч. 5 ст. 357 ЦПК України (провадження № 22-ц/801/2234/2023, а. с. 22-23): оскільки апеляційна скарга не була підписана заявником; вдруге апеляційну скаргу подано було 10 листопада 2023 року (а. с. 29-30), яка ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року була повернута заявнику з тих самих підстав (провадження № 22-ц/801/2349/2023, а. с. 34). Відтак апеляційний суд двічі роз`яснював заявнику, що апеляційна скарга має бути підписана, підпис має бути розміщено під текстом. Обставини, які стали підставою для повернення апеляційної скарги ухвалами Вінницького апеляційного суду від 27.10.2023 року та від 13.11.2023 року у справі № 128/3555/23, існувати не перестали, оскільки ОСОБА_1 , не врахувавши викладені у вказаних ухвалах роз`яснення, повторно подав 05 грудня 2023 року апеляційну скаргу, оформлену в аналогічний спосіб. Проте ОСОБА_1 не лише не усунув зазначені недоліки, які вже систематично повторює, але й зазначив: «щодо відсутності мого підпису у тому місці де захотів працівник Вінницького апеляційного суду Шемета ці забаганки також відхиляються за необґрунтованістю». З огляду на вказане, беручи до уваги відмову заявника від виконання вимог ухвали від 13 грудня 2023 року, його процесуальну поведінку (неодноразове подання апеляційної скарги з тими самими недоліками) та його висловлювання, апеляційний суд розцінив заяву позивача від 28 грудня 2023 року як вияв небажання сприяти виконанню завдання цивільного судочинства та зловживання процесуальними правами, тому апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року залишив без розгляду. З огляду на характер допущеного ОСОБА_1 зловживання процесуальними правами, з метою припинення такого зловживання апеляційний суд виснував про необхідність застосувати до останнього такий захід процесуального примусу як штраф в розмірі 0, 5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних громадян, що становить 1 514 (3 028 х 0,5= 1 514) грн. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116172871).

23 січня 2024 року ухвалою Верховного Суду відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2023 року у цій справі визнано неподаною та повернуто заявнику (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116487618).

23 січня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року у вказаній справі визнано неподаною та повернуто заявнику https://reyestr.court.gov.ua/Review/116487621.

02 лютого 2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказану ухвалу суду залишено без розгляду. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 3 028 грн. та стягнуто з нього вказану суму в дохід Державного бюджету України. У такій ухвалі суд вказав, що зі змісту апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 , вбачається, що вона не підписана заявником, зокрема не містить його підпису під текстом апеляційної скарги або під відміткою про наявність додатків. При цьому, заявляючи клопотання про відвід суддям Вінницького апеляційного суду він зазначив : «…вищенаведені особи, своїми ухвалами та зловживаючи своїми повноваженнями, ігноруючи висновки Верховного суду викладені в постанові від 26.10.2022 у справі 120/11814/21, пункті 16 постанові Верховного суду від 28.03.2023 у справі 120/2708/22 в двох постановах Верховного суду від 17.05.2023 у справі 120/2366/22 а також нещодавно постановою Верховного суду від 08.06.2023 у справі 120/5397/22 також було скасовано ухвалу того сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2022 чинять опір та супротив щодо розгляду моєї апеляційної скарги, порушуючи моє право на звернення до суду, право на оскарження судового рішення. Висловлюючи свої амбіції та погрози у вигляді штрафу, завдаючи збитків для держави, намагаються спонукати мене поставити свій підпис у тому місці де захотіли ці особи усупереч висновкам викладеним в постановах Верховного суду». З огляду на вказане апеляційний суд розцінив його поведінку як вияв небажання сприяти виконанню завдання цивільного судочинства та зловживання процесуальними правами (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116730836).

14 лютого 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року у цій справі повернуто заявнику (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117015810).

19 лютого 2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала. У такій ухвалі суд вказав, що наявний запис у лівому верхньому куті титульної сторінки апеляційної скарги за своєю суттю є візуванням документів, а не їх підписанням (див. ДСТУ 4163:2020). https://reyestr.court.gov.ua/Review/117092311

04 березня 2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року залишено без розгляду. Застосовано до нього заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України штраф у сумі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028 грн. При постановленні ухвали апеляційний суд виходив з того, що неодноразові подачі ОСОБА_1 апеляційних скарг з тими самими недоліками та його висловлювання свідчать про те, що він робить це умисно, а тому апеляційний суд розцінив такі дії заявника як вияв небажання сприяти виконанню завдання цивільного судочинства та зловживання процесуальними правами. https://reyestr.court.gov.ua/Review/117409215

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано.

Отже, у даній справі позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Зважаючи на викладене, процесуальна поведінка позивача у цій справі - ОСОБА_1 свідчить про зухвалість та явне небажання останнього подати належним чином оформлену апеляційну скаргу. Умисне, систематичне ігнорування ОСОБА_1 вимог норм чинного законодавства, які були вказані у вище перелічених ухвалах апеляційного суду, не спрямоване на досягнення майбутнього очікуваного ним результату скасування, на його думку, незаконної ухвали суду першої інстанції, а також свідчить про неналежну поведінку його як сторони у справі та зловживання процесуальними правами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що звернення ОСОБА_1 вкотре з апеляційною скаргою на те ж саме судове рішення, у якій висловлюється його зневажливе ставлення щодо судді суду першої інстанції, є виявом очевидної неповаги, не спрямоване на ефективний захист його прав, заявлений ним відвід усьому складу цивільної палати Вінницького апеляційного суду є завідомо безпідставним у силу п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, натомість матеріали справи не містять доказів та не вказують на обставини, за яких ОСОБА_1 позбавлений можливості подати апеляційну скаргу, у якій не містилося б образливих висловлювань щодо судді суду першої інстанції та яка була б підписана у встановленому порядку, тому заяву ОСОБА_1 про відвід усьому складу цивільної палати Вінницького апеляційного суду слід залишити без розгляду, а апеляційну скаргу йому ж повернути на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених ч. 9 ст. 203 цього Кодексу.

Водночас, апеляційний суд вважає, що з метою запобігання зловживанню в подальшому ОСОБА_1 його процесуальними правами необхідно застосувати до нього заходи процесуального примусу, зокрема стягнути з нього в дохід державного бюджету штраф в розмірі 2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 6 056 грн.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що з 01 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028 грн.

Разом з тим, за змістом ст. ст. 185, 357 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись ст. ст. 44, 143, 148, 259, 260, 381 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року та заявлений ним відвід усьому складу цивільної палати Вінницького апеляційного суду є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Заяву ОСОБА_1 про відвід усьому складу цивільної палати Вінницького апеляційного суду залишити без розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказану ухвалу суду повернути скаржнику.

Застосувати до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 6 056 грн. та стягнути з нього вказану суму в дохід Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання її повного тексту.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

О. Ю. Береговий