Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1007/23 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 56 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Борисюка Р.М.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №286/1007/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення помилково перерахованих коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Янковського Вячеслава Володимировича,

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16 листопада 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Гришковець А.Л. у м.Овручі,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 через адвоката Янковського Вячеслава Володимировича звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 160 100 грн.

Позов обґрунтований тим, що у період із 21 квітня 2021 року по 18 січня 2022 року фізичною особою ОСОБА_1 з особових карткових рахунків №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 помилково перераховані ОСОБА_2 на особовий картковий рахунок № НОМЕР_4 грошові кошти на загальну суму 160 100 грн. Жодних договірних чи інших зобов`язальних правовідносин між ними не існувало та не існує. ОСОБА_3 через АТ «Укрпошта» на адресу реєстрації місця проживання ОСОБА_2 направив 02 березня 2023 року цінним листом з описом вимогу з проханням протягом семи календарних днів із дня отримання цієї вимоги повернути помилково сплачені ним кошти у період із 21 квітня 2021 року по 18 січня 2022 року в сумі 160 100 грн, яку ОСОБА_2 особисто отримала 08 березня 2023 року, але станом на теперішній час залишила вимогу без реагування. Наголошено на тому, що нього ( ОСОБА_1 ) були відсутні підстави для переказу ОСОБА_2 грошових коштів на її банківські реквізити, а тому остання в розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є неналежним отримувачем зазначених коштів та у неї відсутні підстави для набуття вказаних грошових коштів.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 16 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, через представника Янковського В.В. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами будь-яких договорів, а тому позивач обґрунтовано стверджує, що правовідносин між сторонами не існувало та не існує, але суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не надав їм належної правової оцінки. Разом з тим, за відсутності доказів суд безпідставно дійшов висновку, що спірні кошти перераховувалися позивачем не помилково, а цілеспрямовано на рахунок відповідача - дружини ОСОБА_5 , що підтверджується нібито наявністю юридичного факту трудових відносин, які склалися між ним ( ОСОБА_1 ), як директором охоронної фірми «Купол 87», та чоловіком відповідача, який працював на посаді менеджера вказаної охоронної фірми. ОСОБА_1 неодноразово пояснював суду, що помилково перераховані ним ( ОСОБА_1 ) грошові кошти ніяким чином не стосуються факту трудових відносин, що склалися між ним ( ОСОБА_1 ) та чоловіком відповідача, що також не спростовано належними та допустимими доказами. Суд при ухваленні рішення керувався лише поясненнями відповідача, які є припущеннями та не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідач не бажає повертати ОСОБА_1 помилково перераховані ним кошти на її (відповідача) рахунок, при цьому не заперечує їх отримання за відсутності між сторонами будь-яких правовідносин. Відповідач не надала відповіді на його вимогу про повернення помилково сплачених коштів, яку особисто отримала у поштовому відділенні та відзиву на його позов, що свідчить про відсутність у неї належної, обґрунтованої та достовірної позиції у справі. В суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснював причини помилковості відправлення коштів (хвороба дружини та догляд за нею), але суд увагу на них не звернув. Висновки суду про цілеспрямоване перерахування коштів на рахунок відповідача, що підтверджує наявність трудових відносин із її чоловіком, є безпідставними, оскільки вказують на ознаки протиправного діяння з його сторони, а саме: порушення податкового законодавства у трудових правовідносинах (не оподаткування заробітної плати при її виплаті), за що роботодавець може нести адміністративну або кримінальну відповідальність. Вважає, що суддею при розгляді справи допущена необ`єктивність та упередженість.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Натомість до суду надійшли письмові пояснення відповідача ОСОБА_2 , що чинним ЦПК України не заборонено, у яких остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Посилається на те, що має у ПриватБанку карту зарплатний рахунок, до якого «прив?язані» три карткові рахунки: одна картка у чоловіка - ОСОБА_6 та дві картки у дітей. Її цивільний чоловік ОСОБА_7 офіційно працював у охоронному бюро «Купол 87 (89)», співзасновниками яких були подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_1 Охоронні бюро були в м.Києві та м.Львові. Саме її цивільному чоловіку перераховував кошти ОСОБА_1 (як і інші особи) на заробітну плату, харчування, житло для працівників. Коли її цивільного чоловіка незаконно звільнили і він вирішив звернутися за захистом до суду, тоді з`явилося три позови однакового змісту ОСОБА_8 , чоловіка останньої ОСОБА_9 та їх партнера по бізнесу ОСОБА_1 . Всі трьох та ОСОБА_7 давно знайомі, оскільки разом навчалися та проходили службу. Грошові кошти перераховувалися протягом тривалого часу саме її цивільному чоловіку з конкретною метою. У діях ОСОБА_1 помилковість відсутня, так як у нього бути реквізити картки. Він знав, куди і для чого перераховує кошти. У справі №286/1093/23 позов аналогічного змісту ОСОБА_8 до неї залишений рішенням суду першої інстанції без задоволення, яке постановою апеляційного суду залишено без змін.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Янковський В.В. апеляційну скаргу підтримав, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Пояснення надав у межах доводів апеляційної скарги та зокрема наголосив на тому, що висновки суду першої інстанції суперечать матеріалам справи, не відповідають дійсним обставинам та вимогам законності, не ґрунтуються на належних, допустимих та достатніх доказах та є лише припущеннями суду.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення засобами поштового зв`язку судової повістки про виклик до суду, а також примірника апеляційної скарги та копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Зазначену поштову кореспонденцію відповідач ОСОБА_2 отримала 16 січня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.175). Про причини неявки суд не повідомила, але при цьому направила вищевказані письмові пояснення щодо суті спору. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя ст.131 ЦПК України). За положеннями частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга може бути задоволена з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що у період зі 21 квітня 2021 року по 18 січня 2022 року ОСОБА_1 із особових карткових рахунків № НОМЕР_5 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 на картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_2 , перераховано грошові кошти на загальну суму 160 100 грн із призначенням платежу: «переказ особистих коштів», що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 29 вересня 2022 року №LQ7AQ2D1V23LGGIV та квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» про переказ коштів. Відповідно до вищезгаданих документів, позивачем перераховано відповідачу грошові кошти: 21 квітня 2021 року в сумі 3 600 грн; 14 травня 2021 року в сумі 1 000 грн; 07 червня 2021 року в сумі 15 000 грн; 28 серпня 2021 року в сумі 3 100 грн; 31 серпня 2021 року в сумі 8 000 грн; 17 вересня 2021 року в сумі 8 000 грн; 18 вересня 2021 року в сумі 2 500 грн; 18 вересня 2021 року в сумі 4 500 грн; 24 вересня 2021 року в сумі 5 000 грн; 01 жовтня 2021 року в сумі 1 100 грн; 30 листопада 2021 року в сумі 15 000 грн; 30 листопада 2021 року в сумі 14 200 грн; 02 грудня 2021 року в сумі 15 000 грн; 16 грудня 2021 року в сумі 15 000 грн та в сумі 13 600 грн; 20 грудня 2021 року в сумі 2 800 грн; 31 грудня 2021 року в сумі 20 000 грн та 9 200 грн; 18 січня 2022 року в сумі 3 500 грн (а.с.46,48-49,53-54). Загальна сума перерахувань складає 160 100 грн.

02 березня 2023 року ОСОБА_1 на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 , за допомогою послуг АТ «Укрпошта» цінним листом із описом №298 направлена вимога повернути протягом семи календарних днів на особовий рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_4 в АТ КБ «ПриватБанк» помилково сплачені ним кошти за період із 21 квітня 2021 року по 18 січня 2022 року в сумі 160 100 грн (а.с.47,51-52,55).

У статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із частиною четвертою ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1.24 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", який був чинним у спірний період, помилковий переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Згідно із частиною першою ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (ст.1213 ЦК України), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Конструкція ст.1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Отже, норми ст.1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Враховуючи наведене, норма ст.1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту та виникло на підставі позадоговірних зобов`язань. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Окрім того, при системному аналізі ст.1212 ЦК України можливо дійти висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав.

За таких обставин, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Відповідно до частини другої ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Отже, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб із метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року в справі №548/741/21 виснувано, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду 10 квітня 2019 року в справі №390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 ст.3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти призначалися іншій особі та при їх перерахуванні через сервіс Приват24 позивач перший раз не звернув уваги на дані особи, який перераховує кошти, а у подальшому використовував шаблон, бо здійснював догляд за своєю хворою дружиною, якій після оперативного втручання 05 січня 2021 року встановлений діагноз рак шлунку, що, на переконання сторони позивача, беззаперечно пояснює причини повторних помилкових платежів спростовуються наступним.

Перерахування коштів здійснювалося багаторазово (19 випадків) та упродовж тривалого часу (із 21 квітня 2021 року по 18 січня 2022 року) і за цей значний період ОСОБА_1 жодного разу не звертався про повернення коштів. При цьому позивач умовчує, хто є тією іншою особою, яка упродовж року начебто не отримувала належні їй кошти, але до позивача з вимогами не зверталася та не повідомляла про неотримання належних начебто їй коштів такий значний проміжок часу.

Натомість позивач продовжував перераховувати на відомий йому рахунок кошти, тобто у позивача були реквізити картки ОСОБА_2 , а тому йому було відомо адресу та мету перераховування коштів.

Із вимогою про повернення коштів позивач звернувся до відповідача лише у березні 2023 року, тобто більше ніж через рік після здійснення останнього перерахування.

Отже, поведінка ОСОБА_1 є суперечливою, оскільки після неодноразового перерахування коштів із зазначенням повних реквізитів ОСОБА_2 позивач вимагає їх повернення більш ніж через рік після останнього перерахування. Позивачем не надано беззаперечних доказів наявності помилки в його діях (помилкового використання шаблону), оскільки при призначенні платежів іншій особі помилка не може повторюватися такий тривалий період у часі та при здійсненні 19 платежів.

Посилання позивача на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2018 року в справі №638/11807/15-ц, від 12 вересня 2018 року в справі №154/948/16, від 12 грудня 2018 року в справі №205/3330/14-ц та від 17 квітня 2019 року в справі №759/1206/17, відхиляються з огляду на нерелевантність вказаних правових висновків до спірних правовідносин, оскільки набуття майна у вказаних цивільних справах відбувалося на підставі рішення суду або внаслідок придбання нерухомості з публічних торгів, або шляхом введення постраждалої особи в оману, або на підставі обіцянки укладення у майбутньому договору позики. Натомість у спірних правовідносинах передача коштів ОСОБА_1 здійснювалася добровільно, що зумовлює нерелевантність вказаних висновків Верховного Суду до спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про недоведення абсолютної безпідставності набуття коштів відповідачем та помилковості їх перерахування позивачем. Перерахування відбувалося у незаборонений цивільним законодавством спосіб.

При розгляді спору судом першої інстанції не порушені норми матеріального або процесуального права, а доводи апеляційної скарги за своєю суттю зводяться до переоцінки доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції у відповідності до положень ст.89 ЦПК України.

За приписами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Янковського Вячеслава Володимировича, залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: