Справа № 352/1358/14-ц
Провадження № 22-ц/4808/131/24
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.,

секретаря Струтинської Д.В.

з участю ОСОБА_1 його представника адвоката Підлуського В.Д.

представника ОСОБА_2 адвоката Марущака В.І.,

вислухавши доповідача за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0118 га, усунути перешкоди в користуванні належною земельною ділянкою площею 0,3683 га шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі, відновлення межових знаків по всій довжині належної земельної ділянки площею 0,3683 га та суміжної земельної ділянки, не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,3683 га, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні належною земельною ділянкою площею 0,49 га, відновлення частини межових знаків на самозахопленій земельній ділянці по всій довжині, зобов`язання повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0118 га, та за позовом ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до Тисменицької міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішень Старокривотульської сільської ради, визнання незаконними та скасування актів земельної комісії Старокривотульської сільської ради, визнання права на завершення безоплатної приватизації земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,49 га,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про зобов`язання повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0118 га., усунути перешкоди в користуванні належною земельною ділянкою площею 0,3683 г шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі, відновлення межових знаків по всій довжині належної земельної ділянки площею 0,3683 га та суміжної земельної ділянки, не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,3683 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.04.2014 року та витягу з реєстрації речових прав від 15.04.2014 року є власником земельної ділянкою площею 0,3683 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 за кадастровим номером :01:004:0459. Суміжним землекористувачем по АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а після її смерті ОСОБА_3 . Суміжні земельні ділянки були розділені межовими знаками та відповідно огорожею (парканом). Між ним та ОСОБА_3 на протязі тривалого часу виникають конфлікти щодо користування земельними ділянками. Відповідач та його мама знищили межові знаки, захопили частину належної позивачу земельної ділянки, встановили на захопленій земельній ділянці огорожу та чинять перешкоди в користуванні належною земельною ділянкою. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути незаконно захоплену земельну ділянку, знести огорожу, проте відповідач на його звернення не реагував. Також позивач неодноразово звертався до Старокривотульської сільської ради із проханням розглянути питання порушення його прав ОСОБА_3 . Відповідно до актів комісії від 22.04.2014р.. 25.12.2013р..11.06.2013р. 19.10.2012р. та 29.06.2012р. вбачається, що ОСОБА_3 самовільно захопив частину належної йому земельної ділянки та незаконно ним встановлено огорожу. З актів також вбачається, що земельна комісія Старокривотульської сільської ради рекомендувала відновити межові знаки, встановити огорожу по межі земельної ділянки та повернути йому незаконно зайняту земельну ділянку. Але, відповідач не відреагував на акти комісії. Згідно графічних матеріалів геодезичної зйомки проведеної спеціалістами ПП «Західземпроект» вбачається, що земельна ділянка по що земельна ділянка по АДРЕСА_1 і якою користується ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку позивача ОСОБА_2 , кадастровий номер :01:004:0459, площа накладення складає 0,0118 га. ОСОБА_3 самовільно захопив частину належної позивачу земельної ділянки, знищив межові знаки та встановив огорожу, чим перешкоджає позивачу, як власнику земельної ділянки, належним чином нею користуватись. Просив зобов`язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0118 га., що розташована на по АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,3683 га., кадастровий номер :01:004:0459, що розташована по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі, зобов`язати ОСОБА_3 відновити межові знаки по всій довжині належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,3683 га., кадастровий номер :01:004:0459, що розташована по АДРЕСА_1 та суміжної земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1 , зобовязати ОСОБА_3 не чинити позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,3683 га по АДРЕСА_1 .

21 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні його земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Старокривотульської сільської ради від 30.11.1993 матері позивача ОСОБА_4 (він є спадкоємцем матері) було безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 0,49 га. В 2012 році ОСОБА_4 звернулась до ПП «Прикарпатський земельний центр» з приводу розробки технічної документації на земельну ділянку для оформлення права власності. В матеріалах технічної документації із землеустрою встановлюють право на земельні ділянки ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 містить кадастровий план земельної ділянки площею 0,25 га та акадастровий план земельної ділянки площею 0,24 га. Земельна ділянка ОСОБА_2 є суміжна земельній ділянці ОСОБА_4 . Площа земельної ділянки, яка незаконно захоплена суміжним землекористувачем складає 0,0118 га., що підтверджується матеріалами технічної документації ПП «Прикарпатський земельний центр». Вказує про необгрунтованість актів комісії від 22.04.2014р.. 25.12.2013р..11.06.2013р. 19.10.2012р. та 29.06.2012р. про самовільно захоплену частину ОСОБА_3 належної йому земельної ділянки та незаконно ним встановлено огорожу, оскільки ОСОБА_4 при складанні акту не була присутня, їй не повідомлялось про огляд земельної ділянки та дані акти не підписувла ані ОСОБА_4 , ні ОСОБА_2 . Таким чином, відсутні докази захоплення ОСОБА_4 земельної ділянки. Просив Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,49 га, що розташована по АДРЕСА_1 . Відновити частину межових знаків на самозахопленій земельній ділянці ОСОБА_2 по всій довжині, яка розташована по АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому самовільно зайняту земельну ділянку площею 0.0118га, що розташована по АДРЕСА_1 .

З врахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконним та скасувати: рішення Старокривотульської сільської ради від 26.12.2013 № 41-15/2013 Про затвердження акту земельної комісії від 20.12.2013 про обмір земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 »; рішення Старокривотульської сільської ради від 26.12.2013 № 41-15/2013 «Про затвердження акту земельної комісії від 25.12.2013 про обмір земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 »; рішення Старокривотульської сільської ради від 01.04.2014 за № 32-17/2014 «Про передачу земельної ділянки у власність», яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 площею 0,3685 га для ведення особистого селянського господарства та території АДРЕСА_1 ; рішення Старокривотульської сільської ради від 24.11.2016 за № 69-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_3 щодо погодження технічної документації із землеустрою ОСОБА_4 »; визнання незаконним та скасувати акт земельної комісії Старокривотульської сільської ради від 25.12.2013 про обмір земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 ; акт № 20 земельної комісії Старокривотульської сільської ради від 19.10.2012; визнання незаконним та скасування акт № 11 земельної комісії Старокривотульської сільської ради від 20.12.2013 та 25.12.2013; акт № 12 земельної комісії Старокривотульської сільської ради від 11.06.2013 та від 25.12.2013; акт № 2 земельної комісії Старокривотульської сільської ради від 22.04.2014; свідоцтво від 15.04.2014 № 20499086 про право власності на нерухоме майно земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 видане на імя ОСОБА_2 , кадастровий номер :01:004:0459, зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,49 га на АДРЕСА_1 шляхом повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 0,0118 га по всій довжині межі між сторонами землекористувачами за вказаною адресою з відновленням частини межових знаків; визнати за ОСОБА_3 право на завершення безоплатної приватизації земельної ділянки з отриманням відповідних документів на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою Тисменицького районного суду від 24 грудня 2014 справу за позовом ОСОБА_2 та за позовом до ОСОБА_3 об`єднано в одне провадження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0118 га, усунути перешкоди в користуванні належною земельною ділянкою площею 0,3683 г шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі, відновлення межових знаків по всій довжині належної земельної ділянки площею 0,3683 га та суміжної земельної ділянки, не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,3683 га задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0118 га., що розташована на по АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,3683 га., кадастровий номер :01:004:0459, що розташована по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі.

Зобов`язано ОСОБА_3 відновити межові знаки по всій довжині належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,3683 га., кадастровий номер :01:004:0459, що розташована по АДРЕСА_1 та суміжної земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні належною земельною ділянкою площею 0,49 га, відновлення частини межових знаків на самозахопленій земельній ділянці по всій довжині; зобов`язання повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0118 га. відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до Тисменицької міської ради, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення Старокривотульської сільської ради від 26.12.2013 № 41-15/2013 Про затвердження акту земельної комісії від 20.12.2013 про обмір земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 »; визнання незаконним та скасування рішення Старокривотульської сільської ради від 26.12.2013 № 41-15/2013 «Про затвердження акту земельної комісії від 25.12.2013 про обмір земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 »; визнання незаконним та скасування рішення Старокривотульської сільської ради від 01.04.2014 за № 32-17/2014 «Про передачу земельної ділянки у власність», яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 площею 0,3685 га для ведення особистого селянського господарства та території АДРЕСА_1 ; визнання незаконним та скасування рішення Старокривотульської сільської ради від 24.11.2016 за № 69-7/2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_3 щодо погодження технічної документації із землеустрою ОСОБА_4 »; визнання незаконним та скасування акту земельної комісії Старокривотульської сільської ради від 25.12.2013 про обмір земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 ; визнання незаконним та скасування акту № 20 земельної комісії Старокривотульської сільської ради від 19.10.2012; визнання незаконним та скасування акту № 11 земельної комісії Старокривотульської сільської ради від 20.12.2013 та 25.12.2013; визнання незаконним та скасування акту № 12 земельної комісії Старокривотульської сільської ради від 11.06.2013 та від 25.12.2013; визнання незаконним та скасування акту № 2 земельної комісії Старокривотульської сільської ради від 22.04.2014; визнання незаконним та скасування свідоцтва від 15.04.2014 № НОМЕР_1 про право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею за адресою АДРЕСА_2 видане на імя ОСОБА_2 , кадастровий номер :01:004:0459 зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,49 га на АДРЕСА_1 шляхом повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 0,0118 га по всій довжині межі між сторонами землекористувачами за вказаною адресою з відновленням частини межових знаків; визнання за ОСОБА_3 право на завершення безоплатної приватизації земельної ділянки з отриманням відповідних документів на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що під час виготовлення технічної документації його матір`ю ОСОБА_4 було дотримано всю процедуру приватизації. Зокрема технічна документація на земельну ділянку розроблена на підставі рішення Ст.Кривотульської сільської ради від 30.11.1993 року, на підставі якого було вирішено передати ОСОБА_4 безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0, 49 га, з них: 0, 25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,24 га для ведення особистого селянського господарства та видано державні акти на право власності. Разом з тим, у матеріалах справи та матеріалах технічної документації ОСОБА_2 відсутне рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою. Виготовлення такої документації проводилось на підставі первинного рішення про передачу землі ОСОБА_2 у власність, що не може бути підставою для виготовлення технічної документації із землеустрою, оскільки право власності у ОСОБА_2 на цю земельну ділянку не виникло. Окрім того, технічна документація ОСОБА_6 складена для встановлення меж земельної ділянки в натурі, незважаючи на те, що така документація розробляється для уже сформованих ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян. Суд першої інстанції неправильно оцінив той факт, що технічна документація підписана особою, яка не мала право це робити. На час підписання технічної документації заступником Держземагентства у Тисменицькому районі був ОСОБА_7 . Натомість, цю документація підписано іншою особою. Крім того, в акті прийому передачі межових знаків на збереження від 01.10.2013 року зазначено про його присутність як власника суміжної земельної ділянки та відсутність претензій до існуючих меж, що не відповідає дійсності. Вказує, що висновком №2/08/15 будівельно-технічного дослідження підтверджується порушкення його прав на використання земельної ділянки, оскільки встановлено, що ОСОБА_3 є належним власником вказаної ділянки за заповітом, а межі земельної ділянки встановлені у передбачених документацією нормах. При виготовленні ПП «Прикарпатський земельний центр» кадастрових планів земельних ділянок ОСОБА_8 площе 0,24 га та 0,25 га у 2012 році не було накладення земельних ділянок суміжного землекористувача ОСОБА_2

08 грудня 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду законним та обгрунтованим. Вказує, що ОСОБА_3 не надав доказів, що в нього є державний акт власності на суміжну земельну ділянку та/або свідоцтво про право власності на неї чи витяг із реєстру речових прав або державний акт постійного користування. Останній, також не надав суду доказів того, що суміжна земельна ділянка йому, та/або його батькам відводилася в установленому законом порядку землевпорядними організаціями та складався акт відводу і встановлення меж. Крім того, відповідно до виписок із погосподарських книг за 1961-1965, 1991-1995 роки та інших за будинковолодіння по АДРЕСА_2 , яке належало батькам апелянта рахується тільки земельна ділянка для житлового будівництва площею 0,01 га - 0,05 га, а не площею 0,25 га як він стверджує. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.04.2014 року та витягу з реєстрації речових прав віл 15.04.2014 року позивач є власником земельної ділянкою площе 0,3683 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 за кадастровим номером :01:004:0459, яка була отримана ним в приватну власність, відповідно до рішень органу місцевого самоврядування - Старокривотульської сільської Ради Тисменицького району Івано-Франківської області. Технічна документація на земельну ділянку площею 0,3683 га. для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 затверджена оскаржуваним рішенням сесії Старокривотульської сільської ради у встановленим законом порядку.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат Підлуський В.Д. підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити скаргу.

Представник ОСОБА_2 адвокат Марущак В.І. заперечив доводи викладені в апеляційній скарзі, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов натупних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задолення позову ОСОБА_2 та про відмову ОСОБА_3 у завдоленні зустрічного пзову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 без наявності в нього правовстановлюючих документів чи інших правових підстав, самовільно захопив спірну земельну ділянки площею 0,0118 га, незаконно встановив нову огорожу та знищив межові знаки, тим самим позбавив позивача ОСОБА_2 можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тому права позивача ОСОБА_2 підлягають судовому захисту. Що стосується вимоги позивача ОСОБА_3 про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,49 га на АДРЕСА_1 шляхом повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 0,0118 га по всій довжині межі між сторонами землекористувачами за вказаною адресою з відновленням частини межових знаків, визнання за ОСОБА_3 право на завершення безоплатної приватизації земельної ділянки з отриманням відповідних документів на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 відмовлено, суд вважав його вимоги передчасними, так як не підтверджені доказами з цього приводу.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянкою площею 0,3683 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 за кадастровим номером :01:004:0459, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 15.04.2014р

Технічна документація ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,3683 га, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 затверджена рішенням сесії Старокривотульської сільської ради від 01.04.2014 року за №32-17/2014.

Суміжним землекористувачем ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем є син, ОСОБА_3 .

Суміжні земельні ділянки були розділені межовими знаками та відповідно огороджені парканом.

Відповідно до виписок із погосподарських книг за 1961-1965, 1991-1995 роки та інших за АДРЕСА_3 по АДРЕСА_1 рахується тземельна ділянка для житлового будівництва площею 0,01 га - 0,05 га, а не площею 0,25 га.

Згідно графічних матеріалів геодезичної зйомки проведеної спеціалістами ПП «Західземпроект» вбачається, що земельна ділянка АДРЕСА_1 і якою користується ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку позивача ОСОБА_2 , кадастровий номер :01:004:0459. Площа накладення складає 0,0118 га.

Відповідно до актів комісії від 22.04.2014р.. 25.12.2013р..11.06.2013р. 19.10.2012р. та 29.06.2012р. вбачається, що ОСОБА_3 самовільно захопив частину належної ОСОБА_2 земельної ділянки та незаконно ним встановлено огорожу. З актів також вбачається, що земельна комісія Старокривотульської сільської ради рекомендувала відновити межові знаки, встановити огорожу по межі земельної ділянки ОСОБА_2 та повернути останньому незаконно зайняту земельну ділянку.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 дали пояснення, що між стронами тривалий час існує спір з приводу суміжного користування. Свідки, а також інші депутати ради і колишній сільський голова ОСОБА_12 , неодноразово, виходили на врегулювання земельних конфліктів між сторонами спору про що складалися акти комісії. Свідки ствердили, що при виході на місце було встановлено, що ОСОБА_3 порушив межові знаки ділянки ОСОБА_5 і частину ділянки площею 0,0118 га захопив встановивши огорожу.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Згідно з положеннями статей 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень частини першої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень.

Згідно із статтею 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установиви, що позивач відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.04.2014 року та витягу з реєстрації речових прав від 15.04.2014 року є власником земельної ділянкою площею 0,3683 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 за кадастровим номером :01:004:0459. Суміжним землекористувачем по АДРЕСА_1 була померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , а після її смерті ОСОБА_3 . Суміжні земельні ділянки були розділені межовими знаками та відповідно огорожею (парканом). Між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на протязі тривалого часу виникають конфлікти щодо користування земельними ділянками. Відповідач та його мама знищили межові знаки, захопили частину належної позивачу земельної ділянки, встановили на захопленій земельній ділянці огорожу та чинять перешкоди в користуванні належною земельною ділянкою. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути незаконно захоплену земельну ділянку, знести огорожу, проте відповідач на його звернення не реагував. Також позивач неодноразово звертався до Старокривотульської сільської ради із проханням розглянути питання порушення його прав ОСОБА_3 . Відповідно до актів комісії від 22.04.2014р.. 25.12.2013р..11.06.2013р. 19.10.2012р. та 29.06.2012р. вбачається, що ОСОБА_3 самовільно захопив частину належної йому земельної ділянки та незаконно ним встановлено огорожу. З актів також вбачається, що земельна комісія Старокривотульської сільської ради рекомендувала відновити межові знаки, встановити огорожу по межі земельної ділянки та повернути йому незаконно зайняту земельну ділянку. Але, відповідач не відреагував на акти комісії. Згідно графічних матеріалів геодезичної зйомки проведеної спеціалістами ПП «Західземпроект» вбачається, що земельна ділянка по що земельна ділянка по АДРЕСА_1 і якою користується ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку позивача ОСОБА_2 , кадастровий номер :01:004:0459, площа накладення складає 0,0118 га. ОСОБА_3 самовільно захопив частину належної позивачу земельної ділянки, знищив межові знаки та встановив огорожу, чим перешкоджає позивачу, як власнику земельної ділянки, належним чином нею користуватись, суд першої інстанції дійшов правильного висноку зобов`язавши ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0118 га., що розташована на по АДРЕСА_1 , не чинити перешкод усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,3683 га., кадастровий номер :01:004:0459 за вищевказаним місцезнаходженням шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі та відновити межові знаки по всій довжині належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,3683 га., кадастровий номер :01:004:0459, що розташована по АДРЕСА_1 та суміжної земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень частини першої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень.

Згідно із статтею 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та яктів обміру спірної земельної ділянки, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,49 га по АДРЕСА_1 ,шляхом повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 0,0118 га по всій довжині межі між сторонами землекористувачами за вказаною адресою з відновленням частини межових знаків; визнати за ОСОБА_3 право на завершення безоплатної приватизації земельної ділянки з отриманням відповідних документів на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 позивач має довести наявність порушення вказаними правовими актами його прав та охоронюваних законом інтересів виходячи із заявлених підстав позову, а суд має встановити не лише наявність підстав для скасування рішення органу місцевого самоврядування та яктів обміру спірної земельної ділянки, але й порушення прав позивача, визначити, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення та чи відповідає порушене право заявленим підставам позову.

Судом установлено, що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не подав суду доказів про виникнення права власності на земельну ділянку площею 0,49 га за адресою АДРЕСА_1 .

Право власності на землю може бути підтверджене такими документами:

державний акт на право власності на земельну ділянку (до 1 січня 2013 року);

свідоцтво про право власності на нерухоме майно (з 1 січня 2013 року);

свідоцтво про право на спадщину;

судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття/зміни права власності на земельну ділянку;

витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності;

інші цивільно-правові угоди щодо відчуження земельної ділянки: договори купівлі-продажу, дарування, міни, довічного утримання тощо.

Саме ці документи посвідчують, що свого часу людина отримала у власність земельну ділянку та може вільно розпоряджатися нею. Проте, слід зазначити, що важливу роль відіграє рік видачі документів на право власності.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовивши ОСОБА_3 у задоволенні позову, оскільки у судовому засіданні ним не доведено, що відповідачі порушують його право користування земельною ділянкою площею 0,49 га на АДРЕСА_1 , самовільно зайняли частину земельної ділянки площею 0,0118 га та порушують його право на завершення безоплатної приватизації земельної ділянки з отриманням відповідних документів на право власності на земельну ділянку.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що предаючи позивачу ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0, 3683 га. для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_1 , рішенням органу місцевого самоврядування від 01.04.2014 та від 26.12.2013, оскаржуючими акти комісії порушено його право на земельну ділянку з огляду на таке.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок, що «погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) вказано, що «стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах)) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18)».

В матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для ведення ОСГ на території с. Красилівка вул.Франка Тисменицького (Івано-Франківського) району Івано-Франківської області міститься позитивний висновок відділу містобудування і архітектури Тисменицької РДА від 30.01.2014 за №45 віділу Держземагенства в Тисменицькому районі від 09.02.2014 за № 0938/07/18.

Крім цього, не погодження меж земельної ділянки та не підписання тех документації ОСОБА_2 ОСОБА_3 значення не має, воно не призводить до виникнения. зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Адже непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови уповноваженим органом у затвердженні технічної документації, за умови правомірності дій кожного із землекористувачів. Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц провадження № 14-652цс18, № 514/1571/14-ц, провадження № 14-552ц18 від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, провадження № 14-730цс 19.

Також не є підставою доводи апеляційної скарги посилання ОСОБА_3 на висновок будівельно-технічного дослідження №2/08/15 від 12.08.2015 року оскільки він не є належним та достовірним доказом у розумінні ст.ст. 77, 79 ЦПК України, оскільки експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України або за відмову від надання висновку за ст. 385 КК України. що є порушенням вимог ч.7 ст. 102 ЦПК України, ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» та п.4.14 розділу 4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Крім цього, такий висновок зроблений на замовлення ОСОБА_3 без виділення йому земельної ділянки у встановленому законом порядку, після набуття права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку на території АДРЕСА_1 , тому не може бути підставою для задоволення позову ОСОБА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 07 березня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта