ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/226/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

з участю секретаря Жук В.М.,

представника апелянта Лесь Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №607/18508/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «РВС Банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільскої області від 07 грудня 2023 року, ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 11 грудня 2023 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «РВС Банк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Паріс» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства «РВС Банк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між Позивачем та Відповідачем було укладено Заяву-Договір №0048417 від 09 січня 2020 року, відповідно до якої кредит надається на споживчі потреби. Відповідно до заяви-договору разова комісія при видачі кредиту становить 1% від суми наданого кредиту; щомісячна комісія за супроводження кредиту становить 5% від суми наданого Кредиту. Ці умови були включені Відповідачем до договору. Відповідно до розрахунків Позивач 12 лютого 2020 року вніс кошти у розмірі 3847.47 грн, з яких безпідставно 2525.25 грн було зараховано Відповідачем як щомісячну комісію. Також 12 березня 2020 року вніс кошти у розмірі 3949.92 грн, з яких безпідставно 2525, 25 грн. було зараховано Відповідачем як щомісячну комісію. 1% від суми наданого кредиту 50505.05 грн становить 505.05 грн. Загальна сума сплаченої Позивачем комісії становить 5555.55 грн. Вважає, що умови договору щодо сплати щомісячної комісії є явно несправедливими, а тому, договір в цій частині слід визнати недійсними та з відповідача слід стягнути безпідставно отримані кошти для оплати такої комісії.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільскої області від 07 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «РВС Банк» 5555.55 грн сплаченої комісії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «РВС Банк» просить вказане вище рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вказує, що висновок місцевого суду про нікчемність положень кредитного договору щодо обов`язку Позивача з оплати комісії з підстав неможливості оплати за послугу щомісячного надання інформації про стан кредиту, суперечить п.8.4.7 Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» від 09 грудня 2019 року на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що передбачає безоплатність надання Банком такої послуги.

Зазначає, що 09 січня 2020 ОСОБА_2 підписав Заяву-Договір №0048417 про надання банківської послуги (платіжна карта Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі Заява-Договір). Підписанням Заяви-Договору ОСОБА_2 акцептував Публічну пропозицію Банку щодо укладення договору (оферту) та уклав таким чином з АТ «РВС Банк» Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі Договір), зміст якого викладений у Заяві-Договорі, Публічній пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 09 грудня 2019 року (далі Публічна пропозиція) та Тарифах Банку, що розміщені у вільному доступі в мережі Інтернет на сайті Банку.

Вказує, що загальні умови обслуговування та погашення Позичальником кредитної заборгованості за наданим Овердрафтом та/або Кредитною лінією визначені п.8.4 Публічної пропозиції. У відповідності до п.8.4.7 Публічної пропозиції на вимогу Клієнта, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених Договором, Банк безоплатно повідомляє інформацію про поточний розмір заборгованості, розмір суми Кредиту, повернутої Банку, інформацію про платежі тощо. При кожному наступному запиті Клієнта довідка про залишок заборгованості за Кредитним лімітом надається згідно з Тарифами Банку.

Також вказує, що Положення про комісію були викладені за текстом Заяви-договору, а саме: передбачено разову комісію при видачі кредиту в розмірі 1% від суми наданого кредиту та щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 5% від суми наданого кредиту.

В Додатку №1 до Заяви-Договору наведений графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, в т.ч., комісії за надання кредиту та комісії за розрахунково-касове обслуговування.

Банком було надано ОСОБА_2 паспорт споживчого кредиту в письмовій формі у вигляді роздрукованого на папері текстового документа, що підтверджується підписом Позивача від 09 січня 2020 року на цьому документі.

Своїм підписом на Паспорті споживчого кредиту ОСОБА_2 письмово підтвердив:

- отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, надану, виходячи з обраних умов кредитування;

- отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано Договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної ситуації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за Договором.

Таким чином стверджує, що керуючись вказаними вимогами Закону №1734-VIII та Правил №49, Банком у відповідності до Заяви-Договору №0048417, що була підписана ОСОБА_2 09 січня 2020 року, правомірно встановлена разова комісія при видачі кредиту та щомісячна комісія за супроводження кредиту, а також передбачена безоплатність щомісячного надання інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої Банку, інформації про платежі, внаслідок чого висновок суду про нікчемність положень кредитного договору щодо встановлення зазначених комісій не відповідає фактичним обставинам справи та наведеним нормам законодавства.

Вважає, що ОСОБА_2 ініціював спір про недійсність положень кредитного договору не для захисту своїх цивільних прав та інтересів або ж їх відновлення, а з метою ухилення від виконання своїх договірних зобов`язань, що є неприпустимим.

Відзиву на апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

09 січня 2020 року ОСОБА_2 підписав Заяву-Договір №0048417 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

В Заяві-Договорі зазначено тип кредиту - споживчий, сума кредиту 50505.05 грн, строк дії кредиту - 12 місяців, процентна ставка - 18% (фіксована ставка), разова комісія при видачі кредиту - 1%, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 5% від суми наданого кредиту.

Відповідач підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Сайті Банку і беззастережно приєдналася до умов Договору. З умовами Договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору.

Також інформацію щодо кредиту було надано позивачу 09 січня 2020 року у паспорті споживчого кредиту, в якому наявні відомості про одноразову комісію при видачі кредиту в розмірі 505.05 грн та щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 2525.25 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №0048417 від 09 січня 2020 року заборгованість ОСОБА_2 станом на 28 липня 2023 року складає 93055.68 грн, в тому числі 42707.66 грн за тілом кредиту, 12469.27 грн за процентами та 37878.75 грн за комісією. Згідно даного розрахунку позивачем вже сплачено 505.05 грн разової комісії та 5050.50 грн щомісячної комісії за два місяці (а.с.6).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги №28/10/2021-1 від 28 жовтня 2021 року, акту приймання-передачі прав вимоги і документів від 28 жовтня 2021 року Акціонерне товариство «РВС Банк» відступило право вимоги за кредитним договором №0048417 від 09 січня 2020 року ТОВ «ФК «Паріс» на суму 93055.68 грн, в тому числі 42707.66 грн тіло кредиту, 12469.27 грн проценти та 37878.75 грн - комісія. Право вимоги вважається відступленим з моменту підписання сторонами акту приймання передачі прав та документів (п.3.1 договору) (а.с.32-39).

Згідно п.п.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та наявності правових підстав для часткового задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суд установив, що між позивачем та відповідачем 09 січня 2020 року було укладено кредитний договір, умовами якого передбачено обов`язок позичальника сплатити разову комісію при видачі кредиту 1%, щомісячна комісія за супроводження кредиту 5% від суми наданого кредиту.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 7 додатку №1 до заяви - договору №0048417, «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки». Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає щомісяця з 09 лютого 2020 року по 09 січня 2021 року 2525.25 грн, та комісія за надання кредиту 505.05 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) та одноразово при наданні кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Подібні висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.

Доводи апеляційної скарги про те, що підписанням Заяви-Договору Зеньо А.Є. акцептував Публічну пропозицію Банку щодо укладення договору (оферту) та уклав таким чином з АТ «РВС Банк» Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі Договір), зміст якого викладений у Заяві-Договорі, Публічній пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 09 грудня 2019 року (далі Публічна пропозиція) та Тарифах Банку, що розміщені у вільному доступі в мережі Інтернет на сайті Банку, є безпідставними, оскільки вказана інформація із сайту відповідача повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, які є законним та обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, виходячи із наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази, дав їм вірну оцінку, а тому дійшов законного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «РВС Банк» залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати за апеляційний розгляд даної справи покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 березня 2024 року.

Головуючий

Судді