Справа № 352/2941/23
Провадження № 22-ц/4808/492/24
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин Андрій Ярославович,

на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Хоминець М.М.,

за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями поліцейського,

в с т а н о в и в:

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями поліцейського, задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1500 грн витрат на правничу допомогу, понесених у рамках судового розгляду справи про адміністративне правопорушення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

23 січня 2024 року адвокат Млетин А.Я., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну допомогу, в обґрунтування якої зазначив, що відповідач має відшкодувати всі понесені витрати на правничу допомогу, незважаючи на те, що позов задоволено частково, оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача. Просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. До заяви додав договір про надання правової допомоги №19/1023 від 19 жовтня 2022 року, акт про надання правничої допомоги від 22 січня 2024 року, докази надсилання даної заяви відповідачу.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2024 року відмовлено в ухваленні додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування правових позицій Верховного суду, просить ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2024 року скасувати та ухвалити додаткове рішення,яким стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що не погоджується з висновком суду про те, що заява адвоката позивача від 22.01.2024 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі. Вказав, що на час ухвалення рішення, акт наданих послуг не було складено, тому раніше він не міг бути поданий, крім того до завершення справи, представник позивача не міг розрахувати скільки буде судових засідань та в скількох засіданнях він братиме участь. При постановленні ухвали суд помилково посилався на постанову Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, однак в даній постанові обставини не є тотожними обставинам в даній справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

У судове засідання представник Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області не з`явився, про дату, місце і час судового засідання повідомлений у відповідності до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить на наступного.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви адвоката Млетина А.Я., який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну допомогу, суд першої інстанції посилаючись на правовий висновок, викладений в постанові Верховного суду від 10.01.2024 року у справі № 285/5547/21, виходив з того, що поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат, до закінчення судових дебатів, заява не містить.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Верховного суду від 08 березня 2024 року у справі №604/425/23 зазначено, що «вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу».

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач зазначив попередній розрахунок витрат у розмірі 5000, 00 грн на правничу допомогу, які планує понести під час розгляду справи. Також позивач зазначив, що докази фактично понесених витрат будуть надані суду у строки, встановлені ст. 141 ЦПК України. До позовної заяви додано ордер на надання правничої допомоги Серії АТ №1017309 від 10.11.2023 року.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ухвалено 18 січня 2024 року.

Заяву про ухвалення додаткового рішення адвокатом Малетиним А.Я., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано 23 січня 2024 року за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, тобто в строк визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися

Відповідно до статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 1 договору про надання правової допомоги від 19 жовтня 2022 року, який укладено між адвокатом Малетиним А.Я. та ОСОБА_1 предметом угоди є зобов`язання адвоката надавати професійну правничу допомогу у справі про стягнення шкоди незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Пунктом 4 даного договору передбачено порядок оплати послуг, а саме за надання правничої допомоги клієнт має сплатити адвокату гонорар виходячи з наступного: 5000 грн, що складається з витрат на складання позовної заяви 3000 грн, участь адвоката у судових засіданнях по 1000 грн за кожне судове засідання, незалежно від часу та форми участі в ньому адвоката.

Відповідно до акту про надання правничої допомоги від 22 січня 2024 року адвокат Малетин А.Я. надав ОСОБА_1 послуги професійної правничої допомоги з підготовки позову на суму 3000 грн.

Квитанцією про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області підтверджується надсилання заяви та доданих доказів відповідачу.

Таким чином адвокат Малетин А.Я. документально підтвердив витрати за надану професійну правничу допомогу ОСОБА_4 у суді першої інстанції на суму 3000 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково застосував правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, оскільки фактичні обставини вказаної справи відрізняються від фактичних обставин справи, що розглядається.

При розгляді справи у суді першої інстанції від представника відповідача заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу не надійшло

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 березня 2024 року рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2024 року скасовано та по справі ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Державного бюджету на користь ОСОБА_4 1000, 00 грн моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, апеляційний суд враховує положення ст.141 ЦПК України та керується тим, що при частковому задоволенні позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем ОСОБА_4 заявлено позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000, 00 грн, яку задоволено частково та стягнуто на користь позивача 1000, 00 грн, що становить 10% від ціни позову, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 300 грн (1000*10%).

Відповідно до ч.1 п.п.1,3, 4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини по справі, висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам, судом порушено норми процесуального права, що відповідно до ч.1 п.п.1,3, 4 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2024 року з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви адвоката Млетина А.Я., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про стягненням з відповідача на користь ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу в розмірі 300 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малетин Андрій Ярославович задовольнити частково.

Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Заяву адвоката Малетина Андрія Ярославовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про про стягнення витрат на професійну допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 300 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови 26 березня 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський