Справа № 214/5127/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_2 адвоката Губар А. Л.,

представника ОСОБА_1 адвоката Морозова Є. Є.,

третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку загального позовного провадження цивільну справу

за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в редакції від 11.04.2017 (том 2, а. с. 22 - 25), яка прийнята до провадження ухвалою від 14.09.2023 (том 3, а. с. 30 - 31), у якому просить суд ухвалити рішення яким:

1.Розділити спільне сумісне з ОСОБА_2 майно та визнати не нею право власності на частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що розташована на шостому поверсі дев`ятиповерхового будинку та має житлову площу 17,6 кв. м. та загальну площу 34,2 кв. м. За ОСОБА_2 визнати право власності на частину вказаної квартири.

2.Розділити спільне сумісне з ОСОБА_2 майно та виділити їй у власність майно, яке знаходиться у відповідача, а саме: двохкамерний холодильник «НITACHI RZ440» вартістю 10000, фотоапарат «CANON EOS 1100d» вартістю 5000 грн., реле напруги «DIGI TOP V-PROTECTOR VP-40A» вартістю 500 грн., люстру на 4 лампи «Lussole» вартістю 1000 грн., ваги напільні вартістю 150 грн. та світодіодну гірлянду вартістю 450 грн., яка знаходиться у неї, всього на суму 17100 грн.;

Відповідачу виділити у власність дриль з перфоратором вартістю 500 грн., приставку цифрового телебачення, вартістю 600 грн., монітор вартістю 1532,2 грн., блендер вартістю 500 грн., колонки «Gemix ВF-31» dfhnscn. 1100 грн., люстру на 6 ламп дзеркальку вартістю 660 грн., кухонний гарнітур вартістю 4000 грн., стойку для вазонів вартістю 300 грн., електрочайник керамічний вартістю 700 грн., килимок з натурального хутра вівці вартістю 800 грн., праску вартістю 700 грн., картину-репродукцію «Кульбаби» вартістю 100 грн., картину-репродукцію «Кульбаби» вартістю 100 грн., фоторепродукцію «Нічне місто» вартістю 650 грн., картину маслом 2008 року «Місто для двох» вартістю 3000 грн., сервіз столовий на 6 персон вартістю 400 грн., кухонний стіл з 4 табуретками вартістю 1350 грн., всього на суму 17192,2 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю у вартості майна в сумі 46,1 грн.

3.Витребувати у ОСОБА_2 та передати ОСОБА_1 належне їй на праві особистої власності майно видання ОСОБА_4 із 12 томів вартістю 1200грн., телевізор «SANYO» вартістю 1000 грн., принтер «НР Laser Set P1006» вартістю 1200 грн., килим червоно-жовтого кольору з орнаментом розміром 3,0х2,0 м. вартістю 1000 грн., шафу вартістю 1000 грн., стаціонарний телефон «Panasonic» вартістю 200 грн., дзеркальну диско-кулю вартістю 400 грн., всього на суму 6000 грн., а в разі його відсутності стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору та вартості проведеної судової будівельно-технічної експертизи.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_1 посилається на те, що з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2009, від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2013 року народження. Шлюбні відносини були припинені в жовтні 2015 року та 02.02.2016 був розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу. У вересні 2010 року вона з відповідачем за сумісні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 за 13500 доларів США за курсом валюти 8,0 грн. за 1 долар. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . Оскільки коштів на придбання квартири не вистачало, на ім`я відповідача був оформлений кредит в ПАТ «Укргазбанк» на суму 50000 грн. з укладенням договору іпотеки, а також укладений договір поруки з ОСОБА_1 . Крім того, на придбання квартири, вона з чоловіком взяла в борг кошти у її батьків у розмірі 30000 грн., які до цього часу в повному обсязі не повернули. Залишок вартості квартири 28000 грн. сторони сплатили зі спільних з чоловіком коштів. На момент припинення шлюбних відносин кредит був повністю сплачений за спільні кошти. За адресою спірного нерухомого майна зареєстроване місце проживання має лише ОСОБА_2 , проте позивач разом з дитиною фактично проживали у цій квартирі до жовтня 2015 року. ОСОБА_2 у спірну квартиру позивача не пускає, не зважаючи на те, що в квартирі залишилося як спільне майно подружжя, так і особисті речі позивача. Відповідач замінив замки на вхідних дверях.

Інша частина майна є як спільним майном подружжя, яке підлягає поділу, так і особистим майном позивача за первісним позовом, яке належало їй до шлюбу та було отримано в дарунок під час шлюбу, тому не підлягає поділу та з огляду на те, що відповідач його утримує в себе підлягає поверненню у її володіння.

Не погоджуючись з позовом ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 18.01.2017 (том 1, а. с. 172 - 175) подав до суду зустрічну позовну заяву, у якій просив суд ухвалити рішення яким:

1.Розділити все спільне сумісне майно з ОСОБА_1 та визнати за нею частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

2.Розділити спільне сумісне майно подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 : дриль з перфоратором, приставка цифрового телебачення ТВ DVB-Т2, планшет «LG G Pad 8.3 V500 White», TFT монітор «ASUS MK221H», диван, пилосос, блендер, соковижималка, світлодіодна гірлянда, меблевий гарнітур, посуд та інші речі на загальну суму 14079,22 (чотирнадцять тисяч сімдесят дев`ять) гривень 22 коп.;

3.Визнати за ОСОБА_2 : частини квартири, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_3 .Стягнути з ОСОБА_1 квартирної плати, сплаченою ОСОБА_2 за комунальні послуги в загальній сумі 6684,4 (шість тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 40 коп. за період з 01.01.2016 по 18.01.2017.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилається на те, що сторони по справі перебували у шлюбі з 10.10.2009, шлюб було розірвано 02.02.2015. Відповідачка не вказує у своїй позовній заяві повний перелік речей спільного сумісного майна колишнього подружжя. Частина речей не є речами індивідуального користування, інша частина була придбана ОСОБА_2 ще до укладення шлюбу з ОСОБА_6 .. При цьому ОСОБА_6 за відсутності ОСОБА_2 , не попередивши останнього, вивезла вказані в прохальній частині зустрічного позову речі. Після цього ОСОБА_2 змушений був замінити один замок на вхідних дверях квартири, так як відповідачка за зустрічним позовом у квартирі вже не проживала, а відвідувала квартиру лише тоді, коли він був на роботі і постійно щось виносила з квартири. Після розлучення ОСОБА_2 неодноразово пропонував ОСОБА_6 прийти до згоди щодо добровільного поділу речей, але остання вважає що усі речі належать їй. Після чого ОСОБА_6 25.06.2016 приїхала з вантажівкою та витребовувала у ОСОБА_2 речі. ОСОБА_2 запропонував скласти список речей, які вона забирає собі, щоб потім не було ніяких претензій та питань де поділися речі, але вона від цього відмовилася. Лише після приїзду поліції ОСОБА_6 все ж таки погодилася скласти список спільних речей, які вона забрала, але у списку вказала не всі речі, а лише їх частину. Крім того сторони по справі винні гроші матері ОСОБА_2 ОСОБА_3 за заміну ПВХ у кількості 1 одиниці в сумі 2933,00 грн. (дві тисячі дев`ятсот тридцять три грн. 00 коп.) у спірній квартирі. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві також вказує, що ніколи не заперечував проти того, що частина квартири належить ОСОБА_6 .

09.03.2017 ОСОБА_1 подала до суду письмові заперечення проти зустрічного позову у яких вказує, що зустрічний позов визнає частково, не заперечує щодо поділу спірної квартири з визнанням за нею та ОСОБА_2 права власності по частини квартири за кожним. Щодо поділу іншого майна позов визнає частково, зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_2 у цій частині є некоректними, ним оцінена лише частина майна на загальну суму 13879,22 грн., не уточнено який саме посуд та інші речі він бажає поділити та не оцінив це майно, безпідставно вказавши суму спільного сумісного майна подружжя 14079,22 грн. Крім того ним не запропоновано варіант поділу майна: яке конкретно майно та на яку суму підлягає виділенню кожній із сторін. Частина майна, яку забрала собі ОСОБА_1 є дійсно спільним майном подружжя. Інша частина є її особистим майном, так як воно було придбано нею до шлюбу чи отримано у дарунок їй особисто під час шлюбу, тому воно поділу не підлягає. Частина особистого майна, що належить ОСОБА_1 залишилася у ОСОБА_2 .

У своїх письмових запереченнях ОСОБА_1 не визнає зустрічний позов в частині стягнення з неї частини вартості комунальних послуг з тих підстав, оскільки у спірній квартирі вона разом з дитиною не була зареєстрована, в квартирі мешкає лише відповідач. Вказує, що до жовтня 2015 року вона разом з дитиною проживала у спірній квартирі, потім змушена була змінити місце проживання. Крім того ОСОБА_2 у зустрічному позові не наводить розрахунку сплачених комунальних послуг, не вказує за які саме комунальні послуги та за скільки чоловік, проживаючих у квартирі, ці комунальні платежі були сплачені. Комунальні послуги були нараховані комунальними службами лише на зареєстрованого у квартирі ОСОБА_2 . ОСОБА_1 не користувалася комунальними послугами, оскільки взагалі не мала доступу до квартири, так як ОСОБА_2 поміняв замки від вхідних дверей у квартирі.

Також письмових заперечення проти зустрічного позову вказує на ту обставину, що мати колишнього чоловіка встановила віконний блок у квартирі за власною ініціативою, при цьому ніяких умов нею не висувалося, ніяких домовленостей з нею про повернення коштів за встановлений віконний блок не було. До подачі ОСОБА_2 зустрічної позовної заяви, ні він, ні його мати жодного разу не заявляли ніяких вимог про сплату коштів за виготовлення та установку віконного блоку.

Крім того вказує на сплив строку позовної давності за вимогам про стягнення коштів за встановлення віконного блоку у квартирі, оскільки віконний блок був установлений ще у 2011 році, тому строк звернення до суду з такими вимогами сплив у 2014 році (том 1, а. с. 211 213 )

Третя особа ОСОБА_3 (мати ОСОБА_2 ) 13.03.2017 звернулася до суду з позовною заявою третьої особи до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (том 2, а. с. 2 - 3), яка прийнята судом до розгляду відповідно до ухвали від 14.09.2023 (том 3, а. с. 30 - 31), у якій третя особа просить суд ухвалити рішення, яким:

1.Визнати факт її участі разом з її чоловіком у ремонті спірної квартири, що призвело, до збільшення вартості житлового приміщення внаслідок особистих фінансових та трудових затрат її та її чоловіка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2.Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно суму коштів в розмірі 2933 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_3 вказує, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За спільні з її чоловіком кошти відповідно до договору № 27-12-108 було замінено блок ПВХ у кількості 1 одиниці на суму 2933,00 грн. (дві тисячі дев`ятсот тридцять три грн. 00 коп.) у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, за період шлюбу відповідачів вона з чоловіком надавали ОСОБА_2 гроші на придбання матеріалів для заміни електричної проводки у квартирі відповідачів, встановили за власні кошти бойлер для підігріву води, її чоловік із власних матеріалів виготовив частину меблів, що знаходяться у квартирі відповідачів. Крім того, вона з чоловіком особисто допомагали у підготовці квартири до ремонту та своєю працею приймали участь у ремонті квартири. Відповідачі обіцяли повернути усі кошти після закінчення ремонту, але ремонт не завершений, тому у ОСОБА_3 є сумніви щодо повернення її з чоловіком грошей, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 14.09.2016 відкрито провадження у справі (том 1, а. с. 18).

Ухвалою від 18.01.2017 об`єднано первісний позов ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) із зустрічним позовом ОСОБА_2 в одне провадження (том 1, а. с. 198).

Ухвалою суду від 09.02.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (том 2, а. с. 216).

Ухвалою суду від 14.09.2023 прийнято до розгляду позовну заяву третьої особи ОСОБА_3 та вступ у справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, об`єднавши позов ОСОБА_3 в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя (том 3, а. с. 30 - 31).

Під час розгляду справи позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в режимі відеоконференції підтримала свій уточнений позов в редакції заяви про збільшення позовних вимог від 11.04.2017 з підстав, викладених у первісній позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, яка прийнята до розгляду судом.

Представник позивача за первісним позовом адвокат Морозов Є. Є., будучи присутнім у судовому засіданні, підтримав вимоги первісного позову у редакції заяви про збільшення позовних вимог.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) ОСОБА_2 та його представник адвокат Губар А. Л., кожен окремо підтримали зустрічний позов, з підстав викладених у ньому.

У останнє судове засідання, призначене на 14.00 год. 07.03.2024 представник ОСОБА_2 , адвокат Губар А. Л. не з`явився, у день розгляду справи, подав до суду заяву про відкладення розгляду з підстав його зайнятості у іншому суді по справі, яка призначена на цей же день о 12.00 год.

Суд звертає увагу на те, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається першорядно на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02).

Суд зазначає, що у попередньому судовому засіданні, яке відбулося 21.02.2024, дата та час проведення судового засідання була узгоджена з учасниками справи, в тому числі з адвокатом Губар А. Л.. Таку поведінку суд розцінює як намагання затягти розгляд справи, яка перебуває на розгляді з 2016 року та знаходилась у провадженні кількох суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала свій позов, заявлений до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посилаючись на обставини, викладені у її позовній заяві.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного та зустрічного позовів та про відмову у задоволення позову третьої особи. При цьому суд встановив та врахував наступне.

Судом встановлено, що сторони по справі за первісним та зустрічним позовами перебували у шлюбі з 10.10.2009, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.10.2009 (том 1, а. с. 10).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.02.2016 шлюб між сторонами розірвано (том 1, а. с. 13 - 15).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.03.2016, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.02.2016 в частині обставин, встановлених судом змінено; вважати встановленим факт припинення сторонами сімейних відносин з 09 жовтня 2015 року (том 1 а. с. 11 - 12).

Позивач за первісним позовом ОСОБА_6 після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 уклала 25.05.2018 новий шлюб, в результаті чого змінила своє прізвище на ОСОБА_8 (том 2, а. с. 80 копія свідоцтва прот шлюб серії НОМЕР_2 ).

З договору купівлі-продажу від 16.09.2010, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською І. С., вбачається, що ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_9 однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ціною 104400 (сто чотири тисячі чотириста) грн. 00 коп. (том 1, а. с. 29 - 30).

Як убачається з кредитного договору № 17/10/3 від 16.09.2010, укладеного між ПАТ АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , банк надає ОСОБА_2 кредит у сімі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) на строк 60 місяців, до 15.09.2015, на придбання вказаної квартири (том 1 а. с. 43 - 45).

Відповідно до договору поруки № 17/10/3/1П від 16.09.2010, укладеного між ПАТ АТ «Укргазбанк» (кредитором), ОСОБА_2 (позичальником) та ОСОБА_6 (поручителем), поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобовязань по кредитному договору № 17/10/3 від 16.09.2010; поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник за повернення кредиту, сплату процентів, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій (том, 1 а. с. 49).

На забезпечення виконання умов кредитного договору № 17/10/3 від 16.09.2010, між ПАТ АТ «Укргазбанк» (іпотекодержателем) та ОСОБА_2 (іпотекадавцем) укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 17/10/3/1з від 16.09.2010 (том 1, а. с. 50 - 53).

Як встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2016 по справі 212/4067/16-ц, яке має пеюдиційне значення для цієї справи відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, зі змісту розписки, оригінал якої надано позивачем до суду, 17 серпня 2010 року відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 отримали 30000 грн. в борг для придбання квартири від позивача ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_11 . Кошти зобов`язались повернути до 2013 року. Також у розписці містяться записи про часткове повернення боргу відповідачем ОСОБА_2 19 серпня 2013 року у сумі 2000 грн. та відповідачкою ОСОБА_6 в той же день у сумі 4000 грн. (а.с.11) (том 2, а. с. 132 - 137).

Вказаним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2016 по справі 212/4067/16-ц позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення боргу, за прострочку грошового зобов`язання задоволено; визнано причину пропуску строку ОСОБА_10 позовної давності для звернення з позовом до суду поважною; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 суму боргу з урахуванням інфляції у розмірі 24529 (двадцять чотири тисячі п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 77 копійок та 3% річних за прострочку виконання грошового зобов`язання в сумі 1370 (одна тисяча триста сімдесят) гривень 88 копійок, усього 25900 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот) гривень 65 копійок; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 суму боргу з урахуванням інфляції у розмірі 20755 (двадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 96 копійок та 3% річних за прострочку виконання грошового зобов`язання в сумі 1159 (одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять) гривень 97 копійок, усього 21915 (двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 93 копійки; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 судовий збір в сумі 551 гривню 20 копійок; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551 гривню 20 копійок (том 2, а. с. 132 - 137)

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.04.2016 пеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково; рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2016 року в частині розміру боргу, стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 змінено, зменшивши розмір стягнутої суми боргу з урахуванням інфляції з 24529,77 грн. до 22642,86 грн. (двадцяти двох шістсот сорока двох грн. вісімдесяти шести коп.) та 3% річних за прострочку виконання грошового зобовязання з 1370,88 грн. до 1265,43 грн. (однієї тисячі двохсот шістдесяти пяти грн. сорока трьох коп.), а загальної суми з 25900,65 грн. до 23908,29 грн. (двадцяти трьох тисяч девятсот восьми грн. двадцяти девяти коп.); зменшено розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави, з 551,20 грн. до 508,80 грн. (том 2, а. с. 138 - 142).

Постановою Верховного Суду від 16.09.2019 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення; рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року у незміненій частині і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року залишено без змін; поновлено виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року (том 2, а. с. 143 - 150).

Дослідженням вищезазначених документів судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 придбана за час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, згідно ст.57 СК України, майно дружини, чоловіка, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, або на підставі договору дарування чи в порядку спадкування, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Статтею 60 СК України передбачено презумпцію віднесення придбаного за час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач ОСОБА_1 звільняється від обов`язку доведення цієї обставини, у той час як тягар доведення тієї обставини, що спірна квартира придбана за кошти, належні відповідачу, покладається на відповідача. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

При поділі майна враховуються також правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору з фінансовою установою, та отримання коштів у борг за розпискою, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за запозичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна.

Як убачається з матеріалів справи, та не оспорюється сторонами за первісним та зустрічним позовом, що квартира була придбана ОСОБА_2 у меріод шлюбу з ОСОБА_6 , з метою її придбання ОСОБА_2 звертався до фінансової установи за отриманням кредиту на ту частину коштів, якої не вистачало для придбання квартири та ОСОБА_6 разом з ОСОБА_2 отримали 30000 грн. в борг від інших осіб для придбання квартири. Крім того, виходячи з позовних вимог первісного за зустрічного позовів та їх обгрунтування, вбачається, що сторони не заперечують проти визнання за кожним по частині спірного нерухомого майна.

У відповідності до ст.ст.76- 78, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При цьому, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вищезазначені положення закону свідчать про те, що нерухоме майно придбане ОСОБА_2 , в тому числі за кредитні та запозичені кошти під час шлюбу з ОСОБА_6 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Учасниками процесу не оспорюється, що вказана квартира з часу її придбання використовувалась для проживання подружжя та їх спільної дитини до того часу, як між стороними виник спір щодо поділу спільного майна.

Оскільки правову презумпцію належності придбаного за час шлюбу нерухомого майна до спільного майна подружжя сторонами за зе первісним та зустрічним позовами не спростовано та підтверджується обома сторонами цей факт, суд вважає, що вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Статтею 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відтак, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, одночасно з припиненням права спільної сумісної власності на нього, у співвласників виникає право спільної часткової власності. Разом з тим, оскільки сторони за первісним та зустрічними позовами не заявили вимог про поділ спільного майна в натурі, визначенню підлягають ідеальні частки сторін у праві спільної часткової власності.

Передбачені ст. 70 СК України підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві власності на спільне майно відсутні, і сторони про їх наявність не заявляють. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що за кожною зі сторін слід визнати право власності на частину спірного нерухомого майна.

Вирішуючи вимоги про поділ іншого майна подружжя, суд враховує наступне.

Mонітор вартістю 1532,2 грн., який просить ОСОБА_1 виділити у властість ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя, відповідно до видаткової накладної був придбаний 06.05.2009 ОСОБА_2 (том 1, а. с. 194), тобто до укладення шлюбу, відтак є його особистою власністю та поділу між сторонами не підлягає.

Відповідно до оплаченого рахунку за придбання планшена LG разом з аксесуарами, який просить поділити ОСОБА_2 між сторонами у порядку поділу спільного майна подружжя, останній був придбаний 20.11.2014 за 4179,02 грн. (том 1, а. с. 195).

Поряд з тим, відповідно до вказаного рахунку з відміткою продавця «оплачено» не вбачається особи яка придбала товар чи здійснила його оплату, тому, не дивлячись на придбання планшету у період шлюбу, у суду є сумніви щодо придбання цієї речі однією із сторін по справі, а не третьою особою, з огляду на специфіку віднорсин між подружжям та батьками ОСОБА_2 , тому суд не вважає доведеною ту обставину, що це майно є спільним сумісни та підлягає поділу між подружжям.

ОСОБА_6 , обгрунтовуюст свої вимоги, суду надала замовлення від 26.10.2008 на придбання меблів на загальну суму 3050 грн., (том 2, а. с. 36), яке судом не париймається до уваги, оскільки вказане майно придбане до шлюбу.

Щодо іншого рухомого майна, про яке сторонии за первісним та зустрічним позовом ставлять питання про його поділ, як їх спільного сумісного, суд констатує, що доказів набуття такого майна у власність сторонами не надано, що виключає можливість його ідентифікувати як спільне майно подружжя та вирішувати питання про його поділ.

Крім того, з огляду на специфічні відносити кодишнього продружжя та батьків ОСОБА_2 суд має обгрунтовані сумніви, що рухоме майно, питання про яке сторони за первісним та зустрічним позовами просять вирішити суд, було придбане саме подружжям.

Крім того, доказів у підтвердження вартості таких речей сторонами за первісним та зустрічним позовами суду не надано. Відтак вимоги про поділ спільного сумісного майна, відмінного від спірного нерухомого, сторін за первісним та зустрічним позовами, є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

З наведених підстав вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з ОСОБА_2 на її користь різниці у вартості майна в сумі 46,1 грн. також задоволенню не підлягають.

В частині позовних вимог ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) щодо витребування у ОСОБА_2 та передати належне їй на праві особистої власності майно телевізор «SANYO» вартістю 1000 грн., принтер «НР Laser Set P1006» вартістю 1200 грн., стаціонарний телефон «Panasonic» вартістю 200 грн., а в разі його відсутності стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості майна, судом не встановлено, а сторонами по справі не доведено, що ОСОБА_2 незаконно утримує у себе вказане майно, яке відповідно до наданих суду документів було придбано до укладення між сторонами шлюбу. Крім того, вартість вказаного майна за розрахунковими документами (том. 2, а. с. 35, 39, 40) відрізняється від вартості, визначеною позивачем за первісним позовом.

Щодо іншого майна, яке просить витребувати позивач за первісним позовом, судом не встановлено та а сторонами по справі не доведено що ОСОБА_2 незаконно утримує у себе вказане майно, а також суду не надано доказів набуття у власність такого майна позивачем за первіснгим позовом.

Таким чином, позовні вимоги щодо витребування особистого майна із володіння ОСОБА_2 на користь позивача за первісним позовом нею не доведено та не знайшли свого підтвердження та обгрунтування під час розгляду справи, тому такі задоволенню не підлягають.

В частині заявлених ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 квартирної плати, сплаченою ОСОБА_2 за комунальні послуги в загальній сумі 6684,4 (шість тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 40 коп. за період з 01.01.2016 по 18.01.2017, суд керується наступним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII).

У контексті розгляду даної справи іншою особою, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб є особа, яка має зареєстроване місце проживання за адресою спірного нерухомого майна.

Як встановлено судом під час розгляду справи, спірне нерухоме майно, до ухвалення рішення по цій справі належить одноособово ОСОБА_2 . Зареєстрованим місцем проживання відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 є адреса, відмінна від адреси цього нерухомого майна.

Таким чином, ОСОБА_1 з огляду на законодавче регулювіання спірних правовідносин, не є споживачем комунальних послуг за адресою спірного нерухомого мапйна, тому у неї не виникає обовязку плати за надані комунальні послуги, відтак зустрічний позов у цій частині є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Надаючи оцінку позову третьої особи ОСОБА_3 (матері ОСОБА_2 ) про визнання факту її участі разом з її чоловіком у ремонті спірної квартири, що призвело, до збільшення вартості житлового приміщення внаслідок особистих фінансових та трудових затрат її та її чоловіка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно суму коштів в розмірі 2933 грн. та витрати по сплаті судового збору, суд зазначає наступне.

Так, відповідно догововору № 27-12-108 від 14.12.2018, що мається у матеріалах справи, та доданих но нього матеріалів, на замовлення ОСОБА_3 виконавцем Назаренко Р. М. було надано послуги по воготовленню та встановленню блоку з ПВХ 1 одиниця за адресою: АДРЕСА_2 , оплата за які буда здійснена трьома платежами на загальну суму 2858 грн. (1300 грн., 1000 грн. , 568 грн.) (том. 1, а. с. 182 - 185).

У своєму позові ОСОБА_3 вказує на іншу суму - 2933,00 грн.

Суд констатує, що визначення вартості житлового приміщення, з урахуванням встановлення в ньому нових віконних блоків не призвордить до збільшення вартості майна виключно на суму виконаних робіт по виготовленню та встановленню вікон. Варність житла може варіюватися та залежитиь від інших, крім наявності нових вікон, чинників. Визначення вартості нерухомога майна, з урахуванням його фізичного стану, та інших факторів, потребує спеціальних знань та віднесено повноважень експерта. Не виключено, що ціна житла після проведення у ньому ремонту, може бути меншою від його варності до ремонту.

В матеріалах спроави маються звіти оцінки спірного нерухомого майна, здійснені субєктами оціночної діяльності, про вартість майна станом на 21.10.2016 (том 1, а. с. 21) та станом на 22.11.2016 (том 1, а. с. 67), тоді як виготовлення та встановлення блоку з ПВХ у спірній квартирі було здійснене у 2018 році, тому вартість майна була визначена без урахування його ремонту у 2018 році.

Крім того, ОСОБА_3 , в порушення приписів ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не доведено нележними та допустимими доказами того факту, що вона зазом з чоловіком за період шлюбу сторін за первісним та зустрічним позовами, надавали їм кошти на придбання матеріалів для заміни електричної проводки у квартирі, встановили за власні кошти бойлер для підігріву води, чоловік третьої особи самостійно виготовив частину меблів, здійснювали підготовку, допомагами подружжю у здійцсненні ремонту квартири.

Заявляючи свій позов, ОСОБА_3 надала суду тільки копію догововору № 27-12-108 від 14.12.2018 та додані до нього матеріали, які підтверджують виконання його умов щодо надання послуги по воготовленню та встановленню блоку з ПВХ у квартирі та здійснення оплати за виконані роботи.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 щодо солідарного обовязку її сина ОСОБА_2 разом з його дружиною ОСОБА_6 повернути їй кошти, витрачені на ремонт квартири, в тому числі за встановлення віконного блоку та доводи її участі з чоловіком у ремонті квартири, що призвело до збільшення вартості нерухомого майна, належними та допустимими доказами не підтверджено, зокрема нею не надано відповідного договору позики, договору на виконання робіт з відстрочкою платежу, укладеного між нею чи її чоловіком з однієї сторони та подружжям з іншої сторони, тощо.

Отже, надані позивачем ОСОБА_3 докази не доводять тих обставин, на які вона посилається у своєму позові, тому такий позов третьої особи є необгрутнованим та задоволенню не підлягає.

У звязку з відмовою у задоволенні позову третьої особи, понесені нею судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами за первісним та зустрічним позовами, суд виходить з наступного.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами за первісним та зустрічним позовами на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої судові витрати покладаються на сторони пропорційно розмірузадоволених позовних вимог.

При зверненні до суду ОСОБА_1 , з урахуванням повернення їй частини сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн. (том 2, а. с. 8) відповідно до ухвали суду від 24.03.2017 (том 2, а. с. 16 - 17) загалом сплатила судовий збір за своїми позовними вимогами у розмірі 2372,00 грн. (том 1, а. с. 1 (552,00 грн.), том 1, а. с. 170 (540,00 грн.), том 2, а. с. 20 (640,00 грн.), том 2, а. с. 21 (640,00 грн.)).

При зверненні до суду ОСОБА_2 , сплатив судовий збір за своїми позовними вимогами за зустрічним позовом у розмірі 664,00 грн. (том 1, а. с. 171 (640,00 грн.), том 1, а. с. 208 (24,00 грн.)).

У зв`язку з частковим задоволенням первісного і зустрічного позовів при вирішення питання про судові витрати по сплаті судового збору суд проводить зустрічне зарахування сум судового збору у розмірі 551,20 грн., сплаченого позивачем за первісним позовом та 640,00 грн. сплаченого позивачем за зустрічним позовом та стягує з ОСОБА_1 різницю між ними у розмірі 88,80 грн. на користь ОСОБА_2 .

Інша частина судових витрат по сплаті судового збору, понесених сторонами за первісним та зустрічним позовами та витрати вартості проведеної судової будівельно-технічної експертизи, понесеної позивачем за первісним позовом у розмірі 600 грн., розподілу між сторонами не підлягає та покладається на сторони, що їх понесли у звязку з відмовою у задоволенні іншої частини попозовних вимог за обома позовами.

З приводу витрат позивача за первісним позовом за проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 600 грн. (том 1, а. с. 169), суд зауважує, що такі витрати були понесені нею з власної ініціативи відповідно до ухвали суду від 25.10.2016 (том 1, а. с. 36 - 37), якою задоволено її клопотання. Додаткове визначення вартості спірного нерухомого майна не є обовязковим при вирішенні даного спору, оскільки матеріали справи містять звіт про вартість спірного нерухомого майна станом на 21.10.2016 (том 1, а. с. 21), здійснений на замовлення ОСОБА_2 . Матеріали справи не містять доказів понесення витрат на проведення оцінки спірного нерухомого майна, здійсненого на замовлення ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу сторін по справі на важливість дотримання принципу процесуальної економії (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19), відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим.

Такий же принцип, не надаючи правової оцінки ухвалі суду про призначення експертизи від 25.10.2016 (том 1, а. с. 36 - 37), суд вважає за необхідне застосувати у даній справі щодо питання призначення експертизи вартості майна при наявності у справі звіту про вартість спірного нерухомого майна станом на 21.10.2016.

Суд також враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі. Інші доводи учасників процесу не спростовують висновків суду по даній справі.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 158, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.

У задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 88,80 грн. (вісімдесят вісім грн. 80 коп.).

Відомості про сторін:

Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа із самостійними вимогами: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 20 березня 2024 року.

Суддя С.І. Сіденко