РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

Справа № 621/4288/23

Провадження 2/621/206/24

20 березня 2024 року м. Зміїв Харківської області

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді В. Філіп`євої,

секретаря судового засідання - А. Бабич

учасники справи:

позивач: Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області як орган опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (не з`явилися)

відповідач ОСОБА_1 , (не з`явився)

ІІІ особа 1: Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області - представник Чиркова Світлана (не з`явилася),

ІІІ особа 2: Центр надання соціальних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, - представник Касьянова Ольга (не з`явилася),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , треті особи: Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, Центр надання соціальних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області,

про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Зміївський міський голова П.Голодніков звернувся до суду як посадова особа органу опіки та піклування з позовною заявою, в якій просив суд позбавити відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі доходу відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, які перераховувати на депозитні рахунки Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.11.2023 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням її учасників про дату, час і місце його проведення.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій просила розглянути позов без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що це відповідає інтересам малолітньої дитини. В зв`язку з неявкою відповідача не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.

Представники третіх осіб С.Чиркова та О.Касьянова в судове засідання не з`явилися, подали до суду письмові заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі за наявними матеріалами. Підтримали позовні вимоги в повному обсязі та не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_9 в підготовче судове засідання та в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився, про дату, час і місце повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади. Відзиву на позов чи інших заяв, що перешкоджають судовому розгляду, не подавав, в зв`язку з чим, на підставі статті 280 ЦПК України, ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.03.2024 року постановлено ухвалити заочне рішення по справі.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

В зв`язку з неподанням відзиву відповідачем, на підставі ч.2 статті 191 ЦПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області як орган опіки та піклування відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України має право на звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав стосовно його малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини - ОСОБА_10 - померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Шлюб між батьками дитини не укладався, однак згідно відомостей Свідоцтва про народження відповідач записаний батьком дитини. Жодного бажання займатися вихованням дитини ОСОБА_1 не виявляє, не виконує свої батьківські обов`язки, а також матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, постійно зловживає спиртними напоями. 10 квітня 2023 року за заявою матері ОСОБА_10 в зв`язку з її хворобою та нездатністю займатися вихованням доньки малолітня ОСОБА_1 була влаштована до інтернату «Зміївської гімназії № 1 «Сузір`я», а після смерті матері, відповідно до наказу Служби у справах дітей № 74 від 21.04.2023 тимчасово влаштована в родину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є її родичкою. Батько дитини - відповідач ОСОБА_12 з заявами до Служби в справах дітей та до позивача як органу опіки та піклування з заявами про повернення йому доньки не звертався, з дитиною не бачиться, не цікавиться її життям та вихованням, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний стан, що порушує права дитини на належне батьківське вихованняя та проживання в сім`ї. Оскільки через малолітній вік дитина самостійно не може захистити свої права, позивач звертається до суду з вказаним позовом та просить позбавити відповідача батьківських прав й стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі доходу відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, які перераховувати на депозитні рахунки Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (а.с.1-3)

Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, додані до неї, судом встановлено, що:

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_10 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 31 від 15.05.2014 (а.с.3)

10.04.2023 року за заявою матері наказом № 3-у КЗ «Зміївська гімназія № 1 «Сузір`я» дитина ОСОБА_1 була зарахована до складу вихованців пансіону до 2-го класу.

ІНФОРМАЦІЯ_6 мати дитини ОСОБА_10 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 , виданим Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.7)

Наказом Служби у справах дітей Чугуївського району Харківської області № 74 від 04.09.2023 малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштована проживати в родину ОСОБА_11 (за згодою останньої) до визначення юридичного статусу та форми влаштування дитини (а.с.9)

Згода ОСОБА_11 засвідчена Актом від 04.09.2023 року, складеним посадовими особами Служби у справах дітей, згідно якого дитина ОСОБА_1 також висловила згоду на своє влаштування до сім`їродичів, з якими в неї склалися близькі стосунки (а.с.10-11)

Відповідно до Довідки лікаря ЗПСМ ОСОБА_13 від 14.09.2023, з нею була укладена декларація на медичне обслуговування дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матір`ю ОСОБА_10 . Умови проживання в родині були незадовільні, батько ОСОБА_1 зловживав спиртними напоями, до амбулаторії з дітьми зверталася лише мати. (а.с.14)

Згідно характеристики на дитину з навчального закладу за 2021 рік, де дитина навчалася у 1 класі, вихованням дитини займалася лише мати. Батько ОСОБА_1 участі у вихованні й навчанні дитини не приймав, зловживав спиртними напоями (а.с.15)

Рішенням № 358 від 10.10.2023 року Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне:

Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її.

Частиною 1 статті 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають також переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, що визначено частиною 1 статті 163 Сімейного кодексу України.

Згідно ч.1 статті 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом

Відповідно до положень статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до вимог статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років .

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд у своїй постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зазначив, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості згідно зі статтею 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року.

Європейський суд з прав людини, практику та рішення якого суди мають застосовувати як джерело права відповідно до Закону України«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При цьому, на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Це крайній захід впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини, малолітня донька з ним не проживає і тимчасово влаштована до сім`ї родичів після смерті матері. Відповідач не цікавиться життям дитини, не піклується про її стан здоров`я, навчання, не проявляє батьківської турботи, не створює належних умов для виховання та розвитку, чим порушує право дитини на сім`ю та належне батьківське піклування.

Подані позивачем документи підтверджують вжиття заходів до відповідача щодо необхідності належного виконання батьківських обов`язків, однак ОСОБА_1 свідомо ухиляється від їх виконання.

Згідно з ч.ч.5, 6 статті 9 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Таким чином, суд погоджується з дослідженим висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав стосовно його малолітньої доньки, і таке позбавлення відповідатиме інтересам дитини, яка зможе отримати можливість належного догляду й виховання в іншій родині.

Відповідно до ч.3 статті 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ч.1 статті 180, статті 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частинами 1, 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Таким чином, з відповідача на утримання малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить стягнути аліменти в розмірі частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, які слід перераховувати на депозитні рахунки Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави в особі Державного казначейства України суму судового збору в розмірі 2684,00 х2 вимоги =5368,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 19, 76-84, 89, 141, 293, 334-338, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , треті особи: Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, Центр надання соціальних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, які перераховувати на депозитні рахунки Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , в дохід держави в особі Державного казначейства України суму судового збору в розмірі 5368,00 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) гривень

Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області як орган опіки та піклування, , юридична адреса: Харківська область, Чугуївський район, місто Зміїв, вул.Адміністративна, буд.9

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1

Третя особа 1: Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, ЄДРПОУ 439147, юридична адреса: 63404, Харківська область, Чугуївський район, м.Зміїв, вул.Лиманська, буд.22,

Третя особа 2: Центр надання соціальних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, , юридична адреса: 63404, Харківська область, Чугуївський район, м.Зміїв, вул.Лиманська, буд.22,

Повне рішення складено та підписано 20.03.2024 року.

Суддя В. Філіп`єва