Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/4942/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 березня 2024 року м. Овруч
Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Вачко В. І.
з секретарем Деменчук О. Г.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням , -
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , чим усунути перешкоди у користуванні квартирою та припинити її реєстрацію у ній, мотивуючи тим, що відповідач є квартиронаймачем, однак не проживає у квартирі з 1992 року, так як проживає на острові ОСОБА_3 і є громадянкою рф, не є членом сім`ї позивача, а тому може бути визнана такою, що втратила право користування квартирою.
Ухвалою суду від 22.12.2023 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на позов та призначено підготовче судове засідання на 06.02.2024 року. Ухвалю суду від 06.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 19.03.2024 року.
Відповідач відзиву на позов у встановлений судом строк не подала.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча була належно повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зокрема відповідач шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач заяв чи клопотань не заявляла, причин неявки в судове засідання не повідомила. Позивач просила справу розглянути без її участі.
Відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.
Відтак, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є квартиронаймачами квартири АДРЕСА_1 та за цією адресою обоє мають зареєстроване місце проживання, що стверджується довідкою ЦНАП виконкому Овруцької міської ради Житомирської області від 13.04.2023 року № 1690.
Позивач є громадянкою України, зареєстрована та постійно проживає у вказаній квартирі з 14.06.2019 року, що стверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 . Тоді як відповідач, вселившись у вказану квартиру на підставі ордеру № 83 від 24.01.1984 року, як член сім`ї основного квартиронаймача ОСОБА_4 , у квартирі тривалий час не проживає, так як вибула і проживає в поселенні АДРЕСА_2 , де зареєстрована, та є громадянкою рф з 2001 року, що стверджується копією паспорта громадянина російської федерації № НОМЕР_2 , виданого 20.10.2001 року відділом внутрішніх справ міста Долінска Сахалінської області на ім`я „ ОСОБА_5 .
Згідно з статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Статтею 71 Житлового кодексу України встановлено умови та випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Зокрема передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Статтею 107 ЖК України передбачено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Відповідач вибула в Україні із жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 , на постійне місце проживання до іншого населеного пункту іноземної держави російської федерації, при цьому набувши у 2001 році громадянства цієї іноземної держави, відтак, втратила право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Більше того, в матеріалах справи відсутні докази того, що на поточний момент відповідач, будучи іноземцем - громадянкою російської федерації, має законні підстави для перебування на території України, і на неї не поширюються обмеження, встановлені статтями 12, 13 цього Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні і вона заявляла про свою тимчасову відсутність за адресою реєстрації в Україні і продовження строку збереження за нею жилого приміщення з поважних причин.
Так, у відповідності до статті 5 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні законними підставами перебування на території України іноземців та осіб без громадянства для реалізації своїх прав на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є підстави, встановлені Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" або Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, мають право вільно та безперешкодно за своїм бажанням пересуватися територією України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, крім обмежень, встановлених статтею 12 цього Закону. Іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, мають право на вибір місця проживання, крім обмежень, встановлених статтею 13 цього Закону.
На поточний момент на всій території України діє воєнний стан, який відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, запроваджено з 5.30 годин 24.02.2022 року строком на 30 діб, котрий неодноразово продовжено Указами Президента України, останній раз з 05.30 години 19.02.2023 року на 90 діб.
Статтями 12, 13 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, якими встановлено обмеження свободи пересування та вільного вибору місця проживання, передбачено, що свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено зокрема на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан. Свобода пересування обмежується зокрема щодо іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України. Вільний вибір місця проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться зокрема на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан. Вільний вибір місця проживання обмежується зокрема щодо іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України.
З огляду на викладене в сукупності, позовна вимога визнати особу ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є законною та обгрунтованою і підлягає задоволенню.
Крім вимоги до відповідача ОСОБА_2 визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, позивач до цього ж відповідача заявила також вимогу припинити її реєстрацію у квартирі.
Згідно з пунктом 3, підпунктом 2 пунктом 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року № 265 „.Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради. Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Тобто рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке набрало законної сили, є підставою для зняття із зареєстрованого місця проживання особи органом реєстрації територіальної громади.
Відтак, з огляду на положення Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року № 265 „.Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад, позовна вимоги до фізичної особи про припинення реєстрації цієї особи у квартирі є неналежним способом захисту прав позивача і у її задоволенні слід відмовити. А з вимогою до органу реєстрації територіальної громади про зняття із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 позивач в суд не зверталася в силу її передчасності.
Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн.
Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 279, 280, 281, 284, 287, 288, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовні вимоги задоволити частково.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 1073,60 грн.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення, подавши заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 19.03.2024 року.
Суддя: В. І. Вачко