ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/2473/23
У Х В А Л А

"02" січня 2024 р. смт. Петриківка

Суддя Петриківського районного суду Дніпропетровської області Іщенко І.М., розглянувши заяву представника Служби безпеки України Бойко Д. про забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, в межах справи № 187/2473/23 за позовом Служби безпеки України до Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Державна іпотечна установа України, Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним та скасування набутого права спільної часткової власності,

В С Т А Н О В И В

29.11.2023 року до суду надійшла заява представника Служби безпеки України Бойко Д. про забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з посиланням на те, що Виконавчий комітет Єлизаветівської сільської ради прийняв Рішення «Про видачу громадянам ордерів на квартири, що придбані Державною іпотечною Установою» від 20.03.2010 № 82, до переліку яких включено співробітнику Управління ОСОБА_2 на отримання службової однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , з родиною у складі 3 осіб (він, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), де останні почали проживати у службовій квартирі з 2010 року.

У липні 2023 року під час проведення інвентаризації житлового фонду Служби безпеки України, виявлено незаконне виведення з фонду службових житлових приміщень службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 (розподілена співробітнику Управління СБУ ОСОБА_2 ).

Отже, всупереч вимогам п. 5.12. Інструкції № 792, п. 6. Положення № 37, п. 11. Порядку № 1081 виділено квартиру за вищевказаною адресою у спільну часткову власність: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , тому позивачем подано до суду позов про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 24.11.2021 року про передачу у власність квартири за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності у рівних частках ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ; визнати недійсним і скасувати набуте ними право спільної часткової власності на вищевказану квартиру.

У разі відчуження відповідачами нерухомого майна, може ускладнити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, тому маються підстави для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 здійснювати дії з відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 та у вигляді заборони на вчинення реєстраційних дій іншим особам стосовно квартири чи виконувати інші зобов`язання.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення.

За наслідками розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суддя відповідно до частин 9-10 ст.153ЦПК України може постановити ухвалу про повернення заяви заявникові, а також про вжиття заходів забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову, вказані ухвали підлягають оскарженню відповідно до статті 353 ЦПК України.

У відповідності до ч. ч. 1-7 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:1) причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22 грудня 2006 року, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам.

Отже, при вирішенні питання щодо наявності або відсутності підстав для застосування заходів забезпечення позову судом, між іншим, підлягають встановленню: наявність або відсутність спору, наявність або відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам, співмірність заявлених позовних вимог до майна, яким заявник просив забезпечити позов.

У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вимоги до заяви про забезпечення позову визначені в ч. 1 ст. 151 ЦПК України. Вона повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 11, 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді заборони відповідачам здійснювати дії з відчуження квартири, з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, а також постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 753/410/19, від 20.07.2020 у справі № 639/8448/19, від 02.07.2020 у справі № 657/1211/19.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Виконання рішення у даному випадку слід розуміти не лише як стадію, яка має місце у судових рішеннях про присудження (та яка передбачає можливість застосування заходів державного примусу), але і більш широкому значенні, як таке правове положення сторін, за яких судом вирішено спір шляхом усунення невизначеності у правовідносинах між сторонами, зокрема, шляхом визнання права або його відсутності, та судом здійснено ефективний захист порушених прав, який в тому числі полягає у запобіганні подальшому порушенню прав та необхідності застосовувати додаткові заходи захисту.

При цьому, суд зазначає, що з огляду на предмет позову, у випадку задоволення позовних вимог рішення у даній справі не потребує виконання рішення в порядку Закону України «Про виконавче провадження», тому в даному випадку застосуватися та досліджуватися повинна така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

В даному випадку, із матеріалів долучених до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (2013 р.н.) отримано право спільної власності у рівних частках на службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , майнові права на яку разом з іншими об`єктами нерухомого майна (загальною кількістю 9 квартир) Державною іпотечною установою України у 2009 році передано органам Служби безпеки України для забезпечення житлом військовослужбовців органів безпеки, які потребують поліпшення житлових умов.

Виконавчим комітетом Єлизаветівської сільської ради прийнято Рішення «Про включення квартир до числа службових» від 20.03.2010 № 83, відповідно до якого включено до числа службових квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею - 55,6 кв.м.).

Згідно рапорту від 20.03.2010 ОСОБА_2 надав згоду мешкати у службовій квартирі за адресою квартира АДРЕСА_3 .

Відповідно до витягу з протоколу № 1 житлово-побутової комісії Управління СБУ у Дніпропетровській області від 28.01.2010 ОСОБА_2 розподілена однокімнатна службова квартира АДРЕСА_4 (загальною площею - 55,6 кв.м.), АДРЕСА_5 , як співробітнику Управління у складі однієї особи.

Отже, з 2010 року ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3 (2013 р.н.) проживав у службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

У листопаді 2021 року відділом будівництва, благоустрою, житлово-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради ухвалено розпорядження від 24.11.2021 № 10-П «Про передачу квартири у власність громадян» про передачу у власність вищевказаної квартири.

Відділом будівництва, благоустрою, житлово-комунального господарства та комунальної власності Петриківської селищної ради видано свідоцтво про право власності серія НОМЕР_1 від 24.11.2021 про виділення квартири за адресою: АДРЕСА_6 на праві спільної часткової власності у рівних частках.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 290109968, № 290114937, № 290114004 від 14.12.2021, квартира по АДРЕСА_6 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , у рівних частках спільної часткової власності 1/3.

Відповідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору чи виконувати інші зобов`язання.

Отже, існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснення дій з відчуження квартири та виконання інших зобов`язань може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 здійснювати дії з відчуження квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та заборони на вчинення реєстраційних дій іншим особам чи виконувати інші зобов`язання є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Таким чином, оцінивши обґрунтованість доводів позивача та встановивши безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову, з огляду на положення статті 149 ЦПК України, суд вважає подану позивачем заяву про забезпечення позову обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 150-153 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Заяву представника Служби безпеки України Бойко Дмитра про забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нерухомого майна за позовом Служби безпеки України до Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Державна іпотечна установа України, Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним та скасування набутого права спільної часткової власності задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 здійснювати реєстраційні дії з відчуження квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,загальною площею - 55,6 кв.м.

Заборонити вчиняти реєстраційні дії чи виконувати інші зобов`язання іншим особам стосовно квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею

55,6 кв.м.

Копію ухвали про забезпечення позову негайно направити заінтересованим особам.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя:І. М. Іщенко