Справа № 364/152/24
Провадження № 2/364/140/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024, суддя Володарського районного суду Київської області Моргун Г. Л., ознайомившись з матеріалами цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» ( , адреса: вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, 04082, оф. електронна адреса: , № тел.: 380 (44) 391-56-91)

до ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку не зазначено)

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

У С Т А Н О В И Л А:

12.03.2024 до суду надійшла зазначена позовна заява. Ознайомившись з позовом та матеріалами справи, суддя встановила, що така позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст. 177 ЦПК України.

Ухвалою суду від 18 березня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків не більше ніж 10 днів з дня отримання позивачем ухвали.

В ухвалі позивачу було вказано на недоліки та усуваючи недоліки він повинен був долучити до позовної заяви копії письмових доказів засвідчені належним чином.

Однак всупереч наведеному та змісту ухвали від 18.03.2024 позивач надав до суду 25.03.2024 заяву про усунення недоліків з пакетом документів та вважає, що таким чином усунуто недоліки зазначені в ухвалі.

Проте з такою позицією позивача суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з вимогами п. 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч.4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Частиною 5 ст. 95 ЦПК України передбачено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Засвідчення копій документів, що видаються органами державної влади, здійснюється на підставі Національного стандарту ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», згідно з наказом ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 № 144 який з 1 вересня 2021 року набрав чинності .

З 01.09.2021 юрособам треба оформляти службові документи саме згідно з ДСТУ 4163:2020, чия дія поширюється на державні органи, органи місцевого самоврядування, установи, підприємства, організації та інших юридичних осіб незалежно від їхнього функціонально- цільового призначення, рівня і масштабу діяльності та форми власності.

Таким чином підприємства застосовують ДСТУ 4163:2020 обов`язково, а ФОПи можуть застосовувати цей стандарт за бажанням. Дія Стандарту №?55 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації» припинено з 01 вересня 2021 року.

Слід зазначити, що за умовами статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Всупереч наведеним вимогам закону позивач доєднав до своєї позовної заяви та до заяви від 25.03.2024 копії документів, які було виготовлено з копій. В той час, як вірність копії з копії документа може бути засвідчена лише нотаріусом ( якщо вірність копії засвідчена в нотаріальному порядку або якщо ця копія видана юридичною особою, що видала оригінал документа). Крім того долучаючи деякі копії, він зазначає , що оригінали перебувають у відповідачки і при цьому сам їх завіряє, що є неприпустимим.

Що стосується долученого до позову та до заяви рішення Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2012 , то воно не відповідає визначеним вимогам чинного законодавства. З 1 січня 2020 року діє Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затверджена наказом ДСА від 20.08.2019 № 814. Наказами Державної судової адміністрації від 24.12.2019 № 1196, від 03.06.2020 № 248 до Інструкції було внесено низку змін, зокрема, в частині засвідчення та видавання копій судових рішень і документів.

Процедура засвідчення та видання копій судових рішень і документів включає:

- копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною особою апарату суду та печаткою суду із зазначенням дати;

- якщо судове рішення не набрало законної сили, про це працівник апарату суду зазначає на копії, що видається чи надсилається; на копії судового рішення, що набрало законної сили, зазначається дата набрання ним чинності;

- копії судових рішень, що набрали законної сили або підлягають негайному виконанню, повинні бути прошиті, пронумеровані, засвідчені та скріплені відповідною печаткою суду. Вони можуть бути видані повторно за заявою особи у порядку, встановленому законодавством. Вони виготовляються апаратом суду лише після внесення суми судового збору за виготовлення копії судового рішення.

Тобто позивач приклав суддівське рішення не посвідчене ( не завірена копія), як того вимагає та передбачає інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України.

Вказуючи на належність засвідчення копії, слід зазначити, що лише у разі якщо неможливо видати копію судового рішення в суді, який ухвалив судове рішення, така копія може бути виготовлена з ЄДРСР за заявою особи судом, якому визначено територіальну підсудність справ, або судом апеляційної інстанції за підсудністю, встановленою законом.

Позивач в свою чергу не вказує, що він позбавлений можливості отримати належним чином завірену копію рішення суду тощо.

Таким чином, копії будь-яких документів мають засвідчувати їх дійсність, оскільки мають бути виготовлені виключно з оригіналів цих документів.

Суд наголошує, що копії документів подаються до суду належно завіреними.

Вказуючи на належність засвідчення копії, суд зазначає, що ксерокопія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст документа, чітко було видно всі реквізити, поля документа не було порушено, з відміткою про засвідчення копії документа, особою, яка його посвідчує, яка складається: зі слів "Згідно з оригіналом", назви та особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису, та печатки (для нотаріального завірених копій, копій, що подаються адвокатом як представником (за наявності такої печаті), чи які подаються юридичними особами публічного та приватного права).

Підсумовуючи наведене вище, слід вказати, що додані до заяви документи, всупереч встановленим вимогам законодавством вимогам неналежним чином засвідчені, а відтак, не можуть підтверджувати дійсні факти, зафіксовані в їх оригіналах, що нівелює їх доказову силу. З урахуванням викладеного в ухвалі суду від 18.03.2024 позивачу необхідно було надати належним чином засвідчені копії документів доданих до позовної заяви та зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Долучити належним чином засвідчене рішення суду. А відтак доходжу висновку, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 18 березня 2024 року .

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» та у рішенні від 30 травня 2013 року «Наталія Михайленко проти України» зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною 7 ст. 185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. За наведених обставин доходжу висновку, що позивач не усунув недоліки зазначені в ухвалі від 18.03.2024, а отже позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню відповідно до положення частини 3 статті 185 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 260 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г. Л. Моргун