Справа № 136/1937/20
провадження № 2/136/496/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участі секретаря судових засідань Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» про скасування речового права та повернення земельної ділянки,

за участі учасників цивільного процесу

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Онофрійчука Д.М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 (далі позивач, орендодавець) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» (далі - ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», орендар), в якому на вирішення суду ставила наступні вимоги:

- скасувати запис про проведену реєстрацію Липовецьким відділом Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» від 23.08.2012 за № 03940 та запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення №39693470 від 15.02.2018 про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку, площею 3,2431 га кадастровий номер :05:000:0103, що розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вчинений на підставі Договору оренди за №453 від 01.08.2011;

- зобов`язати ТОВ «ТАС Агро-Захід» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 3,2431 га, кадастровий номер - :05:000:0103, що розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

- вирішити питання про судові витрати.

Підставність вимог позивач обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка, площею 3,2431 га, кадастровий номер - :05:000:0103, що розташована на території Зозівської сільської ради Липовецького району, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01.08.2011 між нею, ОСОБА_3 , та Товариством з обмеженою з обмеженою відповідальністю «Концерн Сімекс-Агро» (у подальшому товариство було перейменовано на ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД») було укладено Договір оренди землі за №453 (далі Договір) вищевказаної земельної ділянки, строком на 20 років, який 23.08.2012 був зареєстрований Липовецьким відділом Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за №03940.

У позові зазначено, що позивач про існування вказаного Договору дізналась лише у 2018 році за наслідками отриманої її представником відповіді від відповідача, оскільки його не підписувала.

У жовтні 2018 року позивач зверталась до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до ТОВ «ТАС АГРО Захід» про визнання недійсним вказаного Договору оренди землі (справа №136/2115/18), проте, з огляду на зміну судової практики з даних правовідносинах, за заявою позивача було залишено позов без розгляду.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 не підписувала Договору оренди землі, його умови не погоджувала, доручень з даного приводу нікому не давала, тобто було відсутнє її волевиявлення на настання правових наслідків за таким правочином, чим було порушено її права та охоронювані законом інтереси, а відповідачем таке право не визнається та у добровільному порядку він його не відновлює, наведене стало наслідком повторного звернення до суду із вимогами відповідно до усталеної вже судової практики.

У визначений судом строк відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, аргументуючи свою позицію тим, що дійсно 01.08.2011 між ОСОБА_3 та ТОВ «Концерн Сімекс-Агро», який у подальшому було перейменовано на ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» було укладено Договір оренди землі за № 453 за умовами якого, орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Зозівської сільської ради Липовецького (зараз Вінницького) району Вінницької області, загальною площею 3,2431 га, у тому числі ріллі 3,2431 га., строком на 20 років. Договір оренди було зареєстровано у Вінницькій філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 03940 від 23.08.2012. Починаючи з серпня 2011 року, відповідач є законним користувачем земельної ділянки та належним чином виконує усі зобов`язання взяті на себе за умовами договору, позивач, у період дії договору оренди землі по 2018 рік включно отримувала орендну плату в натуральній та грошовій формах. Таким чином, саме отримання позивачем орендної плати за особисто написаними нею заявами та доданими нею документами необхідними для складання договору і є підтвердженням того, що позивач знала про існування договору оренди землі погодилась з його умовами та власноруч здійснювала його підписання, що повністю спростовує твердження позивача щодо відсутності її волевиявлення. Також відповідач звертає увагу суду на те, що визнання недійсним Договору оренди землі порушить права Орендаря передбачені Договором оренди та ст.. 25, 28 Закону України «Про оренду землі», оскільки впродовж 2011-2020 років Товариством понесені значні витрати на поліпшення стану земельних ділянок, у тому числі належної позивачеві. Окрім того, позивач вказує, що ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» володіє земельними ділянками за відсутності вчиненого правочину, тобто незаконно (самовільно) зайняв земельну ділянку, яка належить позивачу та в своєму позові просить витребувати її у відповідача, утім такі твердження є помилковими, оскільки відповідач жодним чином не порушував вимоги ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», так як на даний час діє Договір оренди зазначеної земельної ділянки, який не скасовано, та не визнано недійсним, а тому ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» використовує земельну ділянку згідно з чинним законодавством та діючого договору оренди земельної ділянки. Крім того, позивач у позові посилається на висновок експертизи №4943/4944/19-21 від 12.09.2019 як на доказ непідписання позивачем договору оренди землі, оскільки висновок експертизи проведений із порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, так як експерти у висновку посилались на вільні зразки підписів з копій документів, тоді коли не було надано достатньої кількості вільних зразків підписів, отож такий висновок є недопустимим та неналежним доказом у даній справі, а також виходячи і з тих обставин, що почеркознавча експертиза була проведена в рамках іншої цивільної справи, позов в якій залишено без розгляду.

Відповідь на відзив позивач подала в межах визначеного судом строку, відповідно до якого вказує, що доводи відповідача є необґрунтованим та безпідставними, оскільки перебіг позовної давності починається не з моменту, коли сторони домовились про тимчасове користування земельною ділянкою позивача та отримання плати за користування земельною ділянкою, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто про укладення від його імені договору. Отож факт отримання орендної плати не є визначальним при обчисленні строків позовної давності, якщо особа, права якої порушено, вважала, що правовідносини виникли з інших підстав. Крім того, в заявах підписаних від імені ОСОБА_3 на виплату орендної плати наданих відповідачем до відзиву за 2016-2019 рік відсутні відомості про номер та дату договору оренди, лише в заяві за 2020 рік наявне відповідне посилання, тоді як позивач вже була обізнана про наявність відповідно договору, адже тривав судовий розгляд справи в суді яким був витребуваний договір. Також в рамках цивільної справи №136/2115/18 було проведено судово-технічну та почеркознавчу експертизи та складено категоричний висновок, що підпис від імені ОСОБА_3 в Договорі оренди землі (дата 23.08.2012, №003940), земельної ділянки, площею 3,2431 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Зозівської сільської ради Липовецького району, кадастровий номер :05:000:0103, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Відповідачем не було подано до суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 30.12.2020 позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, а також задоволено клопотання позивача про витребування з Липовецького районного суду Вінницької області матеріалів цивільної справи №136/2115/18 та з Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз належним чином засвідчену копію висновку експерта №4943/4944/19-21 від 12.09.2019.

Ухвалою суду від 09.02.2021 задоволено клопотання представників та витребувано з Вінницької регіональної філії Державного підприємства «Центру Державного земельного кадастру при Держкомітеті земельних ресурсів», та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» договору оренди землі №453, укладеного між ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» та ОСОБА_3 , предметом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Зозівської сільської ради, загальною площею 3,2431 га, кадастровий №:05:000:0103, строком на 20 років. Договір оренди зареєстрований у Вінницькій філії Державного підприємства «Центру Державного земельного кадастру при Держкомітеті земельних ресурсів», про що у державному реєстрі земель вчинено запис за №03940 від 23.08.2012.

Ухвалою суду від 10.03.2021 у справі призначено судово почеркознавчу експертизу, а провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 07.05.2021 відновлено провадження, у справі за для вирішення клопотання експерта.

Ухвалою суду від 29.06.2021 визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_3 .

05.08.2021 ухвалою суду було зупинено провадження у цивільній справі до залучення до участі у справі правонаступника, у зв`язку із смертю ОСОБА_3 та витребувано із Державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 04.01.2022 поновлено провадження у справі та залучено до участі у справі в якості правонаступника спадкоємця позивача ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

26.04.2022 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення посмертної судово-почеркознавчої експертизи та скасування судово-почеркознавчої експертизи призначеної за ухвалою суду від 10.03.2021.

Ухвалою суду від 31.05.2022 задоволено клопотання експерта, визначено які зразки підлягали дослідженню, витребувано з Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області оригінал договору оренди землі №453, укладеного між ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» та ОСОБА_3 , який зареєстрований у Вінницькій філії Державного підприємства «Центру Державного земельного кадастру при Держкомітеті земельних ресурсів», про що у державному реєстрі земель вчинено запис за №03940 від 23.08.2012, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 20.07.2022 у зв`язку з надходженням клопотання експерта провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 01.09.2022 вказано експерту, що питання порушені ним у клопотанні від 27.04.2021 щодо надання додаткових матеріалів для проведення судово почеркознавчої експертизи від 10.03.2021, що отримано судом 05.05.2021 було вирішено ухвалою суду від 31.05.2022 (а.с.29-32 Том №2), провадження справі зупинено, а матеріали справи повернуто до експертної установи.

Ухвалою суду від 30.09.2022, у зв`язку з надходженням клопотання експерта провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 02.11.2022 виправлено допущену в ухвалі Липовецького районного суду Вінницької області від 10.03.2021 описку, клопотання експерта задоволено, провадження у справі зупинено, матеріали справи направлено до експертної установи.

Ухвалою суду від 23.01.2023 відновлено провадження у справі, оскільки до канцелярії суду надійшло повідомлення про залишення ухвали про проведення експертизи без виконання, у зв`язку із несплатою послуг експерта стороною, на яку їх покладено.

Ухвалою суду від 06.02.2023 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Путіліна Є.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 21.02.2023 зобов`язано ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» здійснити оплату експертних послуг у строк до 27.02.2023, а матеріали справи направлено до експертної установи для проведення судово-почеркознавчої експертизи, яка призначена за ухвалою від 10.03.2021.

Ухвалою суду від 15.05.2023 у зв`язку з надходженням висновку експерта №1540/23-21 від 04.05.2023 провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 08.06.2023 клопотання представника позивача задоволено, прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову та відкладено підготовче судове засідання з розгляду даної цивільної справи.

Ухвалою від 31.08.2023 зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 513/879/19.

Ухвалою суду від 01.01.2024 відновлено провадження у справі.

19.01.2024 ухвалою суду було задоволено заяву представника позивача, залишено без розгляду позовну вимогу ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» про скасування запису про проведену реєстрацію Липовецьким відділом Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» від 23.08.2012 за №03940, а також закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у заявах по суті. Суду пояснив, що відповідачем не доведено суперечливої поведінки позивача, оскільки заяви на отримання орендної плати не містять відомостей за що отримано було орендну плату, а довідка про отримання орендної плати виготовлена відповідачем самостійно, інших належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем не було надано.

Позивач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, отож правових підстав для відкладення розгляду справи не встановлено.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі з підстав наведених у заяві по суті.

Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №536941 виданого 18.07.2011, ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки площею 3,2431 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області (Том 1 а.с.12).

01.08.2011 між ОСОБА_3 та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» було укладено Договір оренди землі за №453, предметом якого є те, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в с. Зозів, об`єктом оренди зазначено вищевказана земельна ділянка, строк дії договору 20 років.

Відповідно до Акту приймання передачі об`єкту оренди від 01.08.2011, орендодавець ОСОБА_3 передала, а орендар ТзОВ «Сімекс Агро» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, площею 3,2431 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Вказаний договір було зареєстровано у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено було запис 23.08.2012 за №№09940.

Як слідує із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.16 Том 1), 12.02.2018 державним реєстратором Липовецької районної державної адміністрації Чубатюк О.Р. було зареєстровано право оренди земельної ділянки, строк дії 20 років, орендар ТзОВ «Сімекс Агро», орендодавець ОСОБА_3 , підстави внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №39693470 від 15.02.2018.

16.08.2018 за №1243/424-18-0.182 Відділом у Липовецькому районі у Калинівському та Липовецьких районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с.18 Том1) на адвокатський запит за №99 від 08.08.2018 було повідомлено, що договір оренди землі укладений між ОСОБА_3 та ТзОВ «Сімекс Агро» був зареєстрований Липовецьким відділом Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» 23.08.2012 за №03940 на земельну ділянку кадастровий номер :05:000:0103, яка розташована на території Зозівської сільської ради.

Із Статуту ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» рішенням №10/07/19-01 від 10.07.2019 змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» (Том 1 а.с.58).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.192 Том1).

Із матеріалів спадкової справи №16/2021 (а.с.209-235), які було витребувано судом встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась за законом, яку прийняв її син ОСОБА_1 , подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту, інші спадкоємці за матеріалами справи відсутні. До складу спадщини увійшла земельна ділянка, площею 3,2431 га, кадастровий номер :05:000:0103, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Отож ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , який в силу приписів ст..1268-1270 ЦК України, спадщину прийняв, відтак вона йому належить з моменту відкриття спадщини.

У даній справі виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між сторонами спору про право оренди належної позивачеві земельної ділянки, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 договору оренди не підписувала, а отже було відсутнє її волевиявлення на укладання такого правочину, а державна реєстрація правочину порушує права позивача як спадкоємця на використання своїх правомочностей щодо майна набутого у порядку спадкування.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частина перша статті 207 ЦК України, тут і далі у редакції, чинній на час укладення спірного договору).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення таких земельних ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 23 вересня 2020 року у справі № 396/1857/16, від 11 листопада 2020 року у справі № 598/538/19 (провадження № 61-9846св20) та від 14 грудня 2022 року у справі № 394/85/21-ц (провадження № 61-9582св22).

Відповідно до ст..1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

На виконання вимог ухвали суду від 30.12.2020 з Липовецького районного суду Вінницької області отримано матеріали цивільної справи №136/2115/18 та з Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз належним чином засвідчену копію висновку експерта №4943/4944/19-21 від 12.09.2019 (Том 1 а.с.84-87), які були предметом дослідження судом в судовому засіданні, відповідно до яких встановлено, що Договір оренди землі від 01.08.2011 був предметом експертного дослідження, відповідно до висновку експерта, підпис від імені ОСОБА_3 в договорі оренди землі (ксерокопія) (дата 23.08.2012, N?003940) земельної ділянки площею 3,2431 га, цільове призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Зозівської сільської ради Липовецького району, кадастровий номер - :05:000:0103, - виконаний не самою ОСОБА_3 , а іншою особою.

У постанові Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 № 5, «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», судам надано наступні роз`яснення, що у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Приймаючи до уваги те, що зазначений вище висновок експерта складений в рамках іншої цивільної справи №136/2115/18, між цими ж сторонами, який наданий стороною позивача до позову, тому суд оцінює його як письмовий доказ у співставленні з іншими зібраними у цій справі доказами та вважає доводи сторони відповідача щодо його недопустимості та неналежності неспроможними, оскільки він стосується обставин щодо непідписання того ж договору від 01.08.2011, які підлягають доказуванню і у даній справі.

Крім цього, суд звертає увагу, що за клопотанням представника відповідача у справі було призначено судово почеркознавчу експертизу, за наслідками проведення якої складено висновок експерта від 04.05.2023 за №1540/23-21 (Том 2 а.с.100-105), відповідно до якого констатовано, що підпис в графі «Орендодавець» Договору оренди землі N?453 від 01.08.2011, який укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро», що зареєстровано у Вінницькій філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», за N?03940 від 23.08.2012 року, - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. Підпис в графі «Орендодавець в Акті приймання-передачі об`єкту оренди до Договору оренди землі N?453 від 01.08.2011, який укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро», що зареєстровано у Вінницькій філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», за N?03940 від 23.08.2012 року, - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Зібрані у справі докази підтверджують, що ОСОБА_3 не підписувала Договір оренди землі від 01.08.2011, а отже, відсутні підстави вважати, що такий договір є укладеним, відтак суд дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, відповідно до вимог статті 391 ЦК України.

Вирішуючи вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора від 15.02.2018 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною п`ятою статті 6 ЗУ "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини четвертої статті 9 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас у пункті 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом вказаної норми наразі виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі N 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 754/8547/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Суд, установивши на підставі належних та допустимих доказів, що ОСОБА_3 не укладала із відповідачем Договору оренди землі 01.08.2011, на підставі якого було прийнято рішення державного реєстратора дійшов висновку про необхідність скасування рішення державного реєстратора з метою забезпечення ефективного способу захисту прав позивача.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо вчинення власником земельної ділянки конклюдентних дій, які свідчать про вчинення правочину, зокрема, отримання ОСОБА_3 орендної плати від відповідача за договором оренди від 01.08.2011 з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

Між тим, статтею 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований.

З таких же висновків виходила Велика Палата Верховного Суду у пунктах 7.37, 7.38 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з довідкою від 14.01.2021за № 22 виданою ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» (а.с.49 Том1), встановлено, що орендна плата за використання земельного паю кадастровий номер - :05:000:0103 за 2011-2020 роки отримувалась ОСОБА_3 та становить 51427,25 грн. Разом з цим, така довідка виготовлена відповідачем самостійно, тому не можна вважати її належним, допустимим і достатнім доказом на обґрунтування заперечень відповідача, тоді як заяви від імені ОСОБА_3 на отримання орендної плати за період з 2016-2018 років не містять відомостей за якими зобов`язаннями (договорами) вони мали виплачуватись, а заява ОСОБА_3 за 2020 рік, хоч і містить необхідні відомості, утім на цей момент останньою оспорювався Договір оренди землі від 01.08.2011 в судовому порядку.

Суд звертає увагу що суд оцінюючи дії учасника на предмет добросовісності, має враховувати не лише сам факт виконання договору, але й волю сторін на таке виконання та досягнення відповідних їй юридичних наслідків.

Отже, враховуючи конкретні встановлені судом обставини справи, що розглядається, суд не вбачає підстав для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі.

Інші доводи відповідача наведені в заяві по суті не спростовують наведених вище висновків суду.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача ґрунтується на нормах чинного законодавства, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Питання про судові витрати судом не вирішувалось, оскільки у передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України порядку сторона позивача до початку судових дебатів зробила заяву, що докази витрат подаватиме протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст.ст. 258259, 263265, 273279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» про скасування речового права та повернення земельної ділянки, - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати рішення державного реєстратора від 15.02.2018 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 39693470 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, площею 3,2431 га, кадастровий номер - :05:000:0103, розташованої на території Зозівської сільської ради Липовецького району, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вчинений на підставі Договору оренди за №453 від 01.08.2011 та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» повернути ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 12.03.2024.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 );

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» (вул. Героїв Майдану, буд. 63, м. Липовець, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 32513287).

Суддя Світлана ШПОРТУН