УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року

м. Київ

справа № 722/366/23

провадження № 61-18452ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дитину,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дитину.

Позов обґрунтований тим, що між нею та ОСОБА_1 08 вересня 2002 року укладено шлюб, який згідно з рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04 червня 2015 року розірвано. У шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на цей час проживає з нею та перебуває на її повному утриманні.

Донька є повнолітньою дитиною-інвалідом з народження внаслідок двобічної глухоти та є інвалідом першої групи підгрупи «Б» до 01 лютого 2026 року. Для забезпечення природніх потреб у розвитку, належного спілкування та навчання, їхній доньці потрібно постійно носити слуховий апарат. Окрім цього, періодично вона купляє батарейки та інші додаткові елементи до слухового апарату. Покупки, пов`язані з вадами слуху їхньої повнолітньої доньки потребує значних матеріальних коштів.

Оскільки їхня спільна донька є інвалідом з дитинства, в неї відсутня можливість працевлаштуватися.

Вважала, що відповідач є здоровим, працездатним, має постійний неофіційний дохід, інших осіб на утриманні немає, а тому може сплачувати на її користь аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини.

Просила суд стягнути з відповідача на її корись аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність щомісячно, починаючи з 03 лютого 2023 року до 01 лютого 2026 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 червня 2023 року позов задоволено частково.

Зобов`язано стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 15 лютого 2023 року на строк інвалідності.

В іншій частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня ОСОБА_3 є непрацездатною особою, інвалідом з дитинства першої групи, а її матір ОСОБА_2 здійснює за нею постійний догляд. ОСОБА_1 є працездатним, проте ніде не працює, немає будь-яких джерел доходу чи майна та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі 1 000 грн.

Із врахуванням того, що спосіб стягнення аліментів визначається лише за заявою особи, на утриманні якої перебуває дитина, та виходячи із майнового стану відповідача, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти в розмірі 1/10 від усіх видів його заробітку (доходу).

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 06 листопада 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, який встановлений частиною першою статті 354 ЦПК України. Суд вказав, що наведені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані судом поважними, оскільки обґрунтування суперечать матеріалам справи, а також у зв`язку з несплатою судового збору.

Станом на 22 листопада 2023 року заявник не усунув недоліки апеляційної скарги, отже, не виконав вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 22 листопада 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 червня 2023 року.

Апеляційний суд виходив з того, що копія рішення суду першої інстанції отримана ОСОБА_1 безпосередньо в суді першої інстанції 15 червня 2023 року, про що свідчить розписка про отримання копії судового рішення. Апеляційна скарга подана 20 жовтня 2023 року до Чернівецького апеляційного суду, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, який встановлений частиною першою статті 354 ЦПК України.

Відповідач не довів поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 червня 2023 року, а тому у суду відсутні достатні правові підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у цій справі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та підстави оскарження

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 червня 2023 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 22 листопада 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2024 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 червня 2023 року відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2024року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.

Недоліки касаційної скарги усунено.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд розглянув позов неналежного позивача - ОСОБА_2 , матері повнолітньої дієздатної особи ОСОБА_3 . Оскаржувану ухвалу суд постановив без участі доньки.

Крім того, відповідач заперечує, що отримував рішення суду першої інстанції особисто, тому вважав, що пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин. При цьому, відповідач позбавлений права доступу до правосуддя та можливості оскаржити рішення суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень, заявник посилається на абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України: неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Крім того, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а також посилається на пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно із статтею 354 ЦПК України клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили його пропуск. У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року в справі № 926/10376/15, від 14 червня 2022 року в справі № 904/3541/15).

Верховний Суд зазначає, що при оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів;4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Оцінивши доводи заявника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи заяви щодо ознайомлення із текстом судового рішення тільки 20 жовтня 2023 року із сайту «Судова Влада України», не є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки позивач отримав оскаржуване рішення суду 15 червня 2023 року, що підтверджується розпискою про отримання копії судового рішення.

Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, пункт 41, від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

У рішенні суду першої інстанції суд зазначив, що відповідач в судове засідання не з`явився. 05 червня 2023 року звернувся з письмовою заявою, в якій позовні вимоги визнав частково, погодився на сплату аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн, оскільки він ніде не працює, немає доходів та проживає з батьками, які перебувають на його утриманні.

Таким чином, апеляційний суд, враховуючи, що копію рішення суду першої інстанції відповідач отримав 15 червня 2023 року, що підтверджується розпискою про отримання копії судового рішення, проте ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції 20 жовтня 2023 року та не надав суду доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Оскільки заявник знав про розгляд цієї справи в судовому засіданні, яке суд проводив 06 червня 2023 року, надсилав вищезазначену письмову заяву 05 червня 2023 року, тому мав цікавитися провадженням у цій справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та дотримуватися строку апеляційного оскарження, що ОСОБА_1 зроблено не було.

Доводи касаційної скарги про те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки заявник не зазначив стосовно яких саме норм права відсутній висновок Верховного Суду. При цьому, відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Посилання заявника на пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України та доводи, що суд розглянув позов неналежного позивача - ОСОБА_2 , матері повнолітньої дієздатної особи ОСОБА_3 , і оскаржувана ухвала прийнята без участі доньки, є необґрунтованим, оскільки апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , не ухвалював рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Посилання заявника на обмеження його прав у доступі до правосуддя є необґрунтованими з огляду на таке.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Верховний Суд зазначає, що відповідний висновок про те, що особа зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі стосується особи, яка особисто звернулася до суду, чи належно повідомлена про розгляд справи за її участю.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати про порушення права відповідача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд відповідно до статті 55 Конституції України, пункту 1 статті 6 Конвенції.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням, законність та обґрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.

Правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування, тому касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дитину відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська