ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2914/24 Справа № 235/2645/23 Суддя у 1-й інстанції - Кузнєцова А. С. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачаОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Сакун Віталій Анатолійович на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2024 року, ухваленого суддею Кузнєцовою А. С., в м.Покровськ Донецької області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвокат Сакуна В. А., звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» грошову суму у розмірі 1 000 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу працював на підприємствах вугільної промисловості. Загальний стаж складає 26 років 05 місяців 08 днів, а з відповідачем ТОВ «Краснолиманське» перебував у трудових відносинах в період часу з 06.03.2006 року по 15.11.2014 року та з 14.02.2022 року по 14.11.2022 року гірником очисного забою 5 розряду дільниці №10-1 з повним робочим днем у шахті постійно, звільнений наказом №323к від 14.11.2022 року за ч.1 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням.

22.05.2022 року з позивачем на підприємстві відповідача стався нещасний випадок.

За обставинами травмування позивач внаслідок вологості підошви виробки, по якому переміщався позивач, відсутності трапів та належного взуття, послизнувся, втратив рівновагу, травмував ногу, мав закритий косо спіральний перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням, про що складений акт за формою Н-1 від 31.05.2022 року.

Відповідно до висновку МСЕК позивач має 25% втрати працездатності і отримав страхові виплати.

Через постійний біль в нозі та обмеженість рухів, позивач не може навантажувати ногу, довго пересуватися, втратив роботу за фахом та на теперішній час не працює. Йому протипоказана робота в підземних умовах та навантаження на ногу. За цих обставин позивач опинився в скрутному становищі, оскільки страхові виплати не відшкодовують втрачений заробіток, а втрата роботи та зв`язок із товаришами по роботі надають позивачеві важких моральних страждань. Крім того, виникла необхідність у динамічних медичних оглядах та в спостереженнях терапевта, травматолога. Рекомендоване санаторно курортне лікування у профілактичних санаторіях, курси загально зміцнювальної, відновлювальної, проти рецидивної терапії, що завдає позивачу додаткові незручності та втрату життєвих зв`язків. Тобто позивачу потрібно докладати зайвих зусиль для постійного проведення реабілітації та лікування його невиліковних хвороб для підтримання стану здоров`я хоч би у теперішньому стані, та для запобігання погіршення його стану здоров`я. Тепер позивач непрацездатний і вважає себе неповноцінним членом суспільства. Думки про це, пригнічують його і він вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікування він не міг та не зможе вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт і значного порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу.

За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_1 22.05.2022 року складено акт за формою Н-1/П, затверджений директором ТОВ «Краснолиманська» 31.05.2022 року, яким встановлено, що закриті косо спіральні переломи обох кісток правої гомілки зі зміщенням, садно правої гомілки, пов`язаний з виробництвом, підлягає обліку на підприємстві.

За результатами медичного обстеження 13.11.2023 року в міжрайонній медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено 25 % втрати працездатності з 13.11.2023 року до 01.12.2024 року. Саме за встановленням відсоткового ступеню втрати професійної працездатності, ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ «Краснолиманська» моральну шкоду.

Моральна шкода полягає в тому, що позивач був здоровою працездатною людиною, втратив 25 % працездатності у зв`язку з травмою. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні громадянина, адже він більше ніколи не повернеться до роботи, бо його хвороба не виліковна. Він тепер відчуває себе нікчемним громадянином та незахищеним калікою, бо все своє трудове життя присвятив гірництву, про що свідчить копія його трудової книжки. Окрім втрати професії, позивач не може проводити побутові роботи, наприклад, ремонтувати побутові предмети, сходити до магазину, через протипоказання, що змушує його звертатися за допомогою до сторонніх осіб і завдає додаткових незручностей та витрат.

Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в сумі 1 000 000,00 гривень, що відповідатиме справедливій сатисфакції за отримане трудове каліцтво, яким спричинено втрату професійної працездатності (а. с. 1-5).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок трудового каліцтва задоволені частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків (внаслідок трудового каліцтва) грошову суму в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства.

В іншій частині позову відмовлено.

Судові витрати по справі, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, віднесено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 32 (тридцять дві) гривні 21 (двадцять одну) копійку.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сакун В.А. в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача до заявлених у позові вимог, тобто до 1 000 000грн.

Представник позивача вважає, що визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та сталій судовій практиці в аналогічних справах по відшкодуванню моральної шкоди.

Представник позивача вважає, що суд не врахував ступінь вини та бездіяльності відповідача по створенню безпечних умов праці та тяжкість ушкодження здоров`я і моральних страждань, які переносить позивач внаслідок трудового каліцтва.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з наступних підстав.

Судом встановлено, та матеріалами справи, підтверджено, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» декілька періодів, в останній період: 14.02.2022 року - прийнятий гірничим робочим очисного забою підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті тимчасово; 14.03.2022 року переведений гірничим робочим очисного забою підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті постійно; 14.11.2022 року - звільнений за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. (а. с. 10-12).

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою Н-1/П, складеного 31.05.2022 року комісією із залученням заступника директора з охорони праці ТОВ «Краснолиманське», завідувача сектору профілактики страхових випадків - страхового експерта з охорони праці Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, головного інженера ТОВ «Краснолиманське», заступника директора з виробництва ТОВ «Краснолиманське», начальника зміни з охорони праці ДП «ВК «Каснолиманська» (за узгодженням), уповноваженого найманими працівниками особи з питань охорони праці, прохідника дільниці ПР-5 ТОВ «Краснолиманське» (за узгодженням) провела розслідування нещасного випадку, що стався 22.05.2022 року о 13 годині 50 хвилин на ПК 60+10 м південного квершлагу гор. 545 м, виробка ДП ВК «Краснолиманська» з гірником очисного забою ОСОБА_1 в результаті падіння під час пересування отримав закриті косо спіральні переломи обох кісток правої гомілки зі зміщенням. Садно правої гомілки пов`язаний з виробництвом, підлягає обліку на підприємстві ТОВ «Краснолиманське» (а.с. 14зв.-18).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Мирноградській центральній міській лікарні» в період з 22.05.2022 року по 13.06.2022 року з діагнозом закриті косо спіральні переломи обох кісток правої гомілки зі зміщенням. Садно правої гомілки (виписка №2019/242 від 13.06.2022 року) (а. с. 14-13зв)

За результатами засідання лікарсько-експертної комісії центральної лікарсько експертної комісії від 13.11.2023 року 12 ААА №119959 про результат визначення втрати професійної працездатності у наданні медичної та соціальної допомоги у ОСОБА_1 встановлено 25% повторно по трудовому каліцтву 22.05.2022 року з 13.11.2023 року до 01.12.2024 року. Рекомендоване медикаментозне та оперативне лікування (а.с. 8).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано ним під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, тому Позивачу роботодавець ТОВ «Краснолиманське», зобов`язаний відшкодувати спричинену втратою здоров`я моральну шкоду,правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, та не може погодитись з доводами представника позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як визначеноо в п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним під час роботи на підприємстві відповідача трудовим каліцтво, наслідком якого стала втрата професійної працездатності.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності 25%, втрату виробничих здібностей на певний термін, строком на один рік, до 01.12.2024 року та виходячи із засад розумності та справедливостівизначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди у сумі 30 000,00 гривень.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, які останній переносить у зв`язку із отриманим на підприємстві відповідача трудовим каліцтвом, тому відхиляє доводи сторони позивача щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Разом з тим, відповідно до положень ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У рішенні суд першої інстанції зазначив, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 30000,00 гривень підлягає стягненню з ТОВ «Краснолиманське» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновкому суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21 та зазначено про те, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Проте, як вбачається із мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в ньому зазначено що стягнення моральної шкоди проводиться з урахуванням податку з доходів фізичних осіб, у зв`язку з чим, колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, вважає за необхідне змінити рішення суду в цій частині та зазначити, що стягнення моральної шкоди проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Також, колегія суддів звертає увагу не вірне визначення судом першої інстанції розміру судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (з подальшими змінами та доповненнями) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з положеннями п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить-1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов подано ОСОБА_1 до суду у листопаді 2023 року, у зв`язку з чим, останній, якби не був звільнений від сплати судового збору, виходячи з ціни позову -1 000 000 грн. мав би сплатити судовий збір в сумі -10 000 грн. (1% ціни позову), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), що становить 1 073,60. (2684 грн. прожитковий мінімум на 1 січня 2023 року х 0,4=1073,60 грн.).

Суд першої інстанції, частково, задовольнивши позовні вимоги в розмірі 30 000 грн., стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 32,21 грн., що є менше ніж встановлений законом мінімальний розмір судового збору 1 073,60 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні і в частині збільшення розміру судового збору стягнутого з відповідачана користь держави, з 32,21 грн. до 1073,60 грн.

Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Сакун Віталій Анатолійович задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2024 року, в частині стягнення суми моральної шкоди 30 000 грн. з урахуванням податку з доходів з фізичних осіб, змінити, зазначивши, що стягнення моральної шкоди проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2024 року в частині стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь держави судового збору, змінити, збільшивши суму судового збору з 32,21грн. до 1073,60 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: