Справа № 459/2464/23 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д.
Провадження № 22-ц/811/3016/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні в режимі відео конференції представника заінтересованої особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області в складі судді Дем`яновської Ю.Д. від 25 вересня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_4 , заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування особи на утриманні,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 25 вересня 2023 року заяву ОСОБА_4 , заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування особи на утриманні залишено без розгляду.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі просить ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 25.09.2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що ОСОБА_4 , будучи повнолітнім сином зниклого безвісти за особливих обставин військовослужбовця ОСОБА_5 , може претендувати на отримання грошового забезпечення саме як особа, яка перебуває на його утриманні, оскільки після розірвання шлюбу між батьками в жовтні 2019р. залишився проживати з матір`ю. У матеріалах справи міститься лист-відповідь військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2023р. № 1/37/3021 на звернення ОСОБА_4 про виплату йому грошового забезпечення, відповідно до змісту якого вбачається, що остатній повідомляється про призначення грошової винагороди теперішній дружині зниклого безвісти ОСОБА_1 . Буквальний зміст даного листа не містить жодних положень про категоричну відмову військовою частиною НОМЕР_1 заявнику у виплаті належних йому сум, як і посилань на норми закону, які не дозволяють йому бути особою-отримувачем таких виплат. Більше того згідно Акту службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_5 , заявник по справі ОСОБА_4 включений до числа осіб, щодо яких проводиться службове розслідування разом із заінтересованою особою ОСОБА_1 (дружиною ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 (матір`ю ОСОБА_5 ). Відтак, суд першої інстанції передчасно зробив висновок про існування публічно-правових відносин (спору) між заявником ОСОБА_4 та заінтересованою особою військовою частиною НОМЕР_1 , так як перший не надавав військовій частині усіх необхідних для призначення грошового забезпечення документів, зокрема, таких як рішення суду про встановлення факту перебування його на утриманні безвісно відсутнього, а військова частина не приймала конкретних рішень про відмову у виплаті саме ОСОБА_4 . Факт перебування особи на утриманні іншої особи в даному випадку можливо встановити лише в судовому порядку в порядку цивільно-процесуального судочинства. Тому вважає неправомірним висновок суду про те, що факт перебування на утриманні можливо встановити в порядку адміністративного судочинства, оскільки норми адміністративного-процесуального законодавства вказують на відсутність окремого провадження в рамках адміністративного судочинства, де згідно закону і встановлюється факт перебування на утриманні.

В судове засідання окрім представника заінтересованої особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 в режимі відео конференції, решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи в режимі відео конференції в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на 19, 260, 352, 354 ЦПК України, залишаючи заяву без розгляду виходив з того, що заявник ОСОБА_4 звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою, якою просить встановити факт перебування його на утриманні батька ОСОБА_5 , який зник безвісти 29.10.2022 року. Постановляючи ухвалу суд виходив з того, що заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту, необхідність у встановленні якого зумовлена реалізацією ним свого права на отримання грошового забезпечення, належного зниклому безвісти солдату ОСОБА_5 та не пов`язаний з будь-якими іншими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, оскільки за предметом та можливими правовими наслідками цей спір фактично існує в сфері публічно-адміністративних правовідносин та підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства при оскарженні відмови Військової частини НОМЕР_1 . Аналогічною з цього приводу є позиція Верховного суду, викладена в ряді постанов, зокрема у справі № 290/289/22-ц від 22.03.2023 року.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи; обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені.

У липні 2023 року ОСОБА_4 звернувся в суд в порядку окремого провадження з заявою, якою просить встановити факт перебування його на утриманні батька ОСОБА_5 , який зник безвісти 29.10.2022 року.

В обґрунтування заяви вказував, що 29.10.2022 року його батько був мобілізований та зник безвісти в районі виконання бойових завдань. Згідно листа-відповіді військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2023р. № 1/37/3021 його повідомлено про відмову у виплаті, про те в усній формі запропонували встановити факт перебування на утриманні батька. Вказує, що він як утриманець батька в майбутньому матиме право на отримання інших передбачених законодавством виплат.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Крім цього, відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п.2 ст.273 ЦПК ( 1502-06 )), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

При цьому між ОСОБА_4 та Військовою частиною НОМЕР_1 не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки Військова частина НОМЕР_1 не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21.

Так, суд першої інстанції помилково вважав, що заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту, необхідність у встановленні якого зумовлена реалізацією ним свого права на отримання грошового забезпечення, належного зниклому безвісти солдату ОСОБА_5 .

Колегія суддів вважає, що між заявником та Військовою частини НОМЕР_1 відсутній спір та такого не може бути про грошове утримання, відповідно, враховуючи вищенаведене та правові позиції Верховного Суду, заяву про встановлення факту перебування ОСОБА_4 на утриманні батька ОСОБА_5 , який зник безвісті 29.10.2022 року, суд взмозі та вправі розглядати в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства.

Тому, оскаржувана ухвала, як така, що постановлення без з`ясування обставин, що мали значення, без дотримання згаданих вимог процесуального закону підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, що повинен бути здійснений з повним та суворим дотриманням вимог, зокрема, і процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 25 вересня 2023 року скасувати.

Справу направити до Червоноградського міського суду Львівської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 березня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра