Справа № 953/1443/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2024 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарі - Веремійчик Р.І.,
представника відповідача адвоката Шафоростова В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики
Позивач ОСОБА_1 01.02.2022 року звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 20.05.2019 в розмірі 107 712,00 грн., а також просив стягнути сплачений судовий збір.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 20.05.2019 він надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4080,00 дол. США, що підтверджується розпискою, долученою до матеріалів справи. Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 20.05.2020. Враховуючи викладене, сума, передана відповідачу складала 107 712,00 грн. Станом на 27.12.2019 відповідач свій обов`язок за договором позики не виконав. 16.12.2021 ним було направлено вимогу про повернення всієї суми боргу за договором позики від 20.05.2019, проте відповідач грошей не повернув та на зв`язок не виходить. Позивач вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим він звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.02.2022 року відкрито спрощене позовне провадження.
31.05.2023 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просить стягнути суму боргу за договором позики в розмірі 152796 грн., з посиланням на те, що курс долара США змінився та становить 37,45 грн. за 1 долар США, а тому він збільшує суму позову, яку і просить стягнути з відповідача.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2023 року прийнято уточнену позовну заяву до розгляду.
19.07.2023 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, відшкодувати відповідачу суму витрат на правову допомогу. Посилається на те, що 20.05.2019 року ОСОБА_2 отримав в позику грошові кошти в гривні в сумі, що еквівалентна 4080 доларів США від ОСОБА_1 та 07.07.2021 року повернув позику, однак ОСОБА_1 не повернув йому боргову розписку, з відміткою про виконання зобов*язання, і все це можуть підтвердити свідки.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, наполягаючи на невиконанні відповідачем своїх зобов*язань за позикою, пояснивши, що хотів би отримати від відповідача суму, яку йому надав, надав в судовому засіданні оригінал розписки від 20.05.2019 року для огляду.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, з мотивів, вказаних у відзиві, та додатково зазначаючи, що сума передавалась в гривні еквівалент 4080 доларів США і неправомірно позивач збільшив позовні вимоги.
Суд, вислухавши учасників судового розгляду, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами належні та допустимі докази, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судом встановлено, що 20.05.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, за яким останній отримав грошові кошти в розмірі 4080 дол. США, що підтверджується розпискою від 20.05.2019.
Позивачем для огляду в судовому засіданні наданий оригінал розписки від 20.05.2019 року, який оглянутий та посвідчений судом. (а.с. 3)
Відповідно до умов розписки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 4080 дол. США та зобов`язався її повернути в повному обсязі до 20.05.2020 року.
В судовому засіданні учасники не оспорювали, що грошові кошти були передані в гривні, відповідно до еквіваленту доларів США, на момент укладення договору позики.
Судом встановлено, що взяті на себе зобов`язання за договором позики від 20.05.2019 року відповідач ОСОБА_2 не виконав, чим порушені права та охоронювані законом інтереси позивача і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Частиною першою статті 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).
На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем наданий для огляду в судовому засіданні оригінал розписки від 20.05.2019. Із дослідженої розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання коштів.
Факт знаходження оригіналу розписки про отримання коштів у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем, належних та допустимих доказів на спростування позиції позивача стороною відповідача надано не було.
Посилання представника відповідача на наявність свідків, які можуть підтвердити факт виконання боргових зобов*язань за позикою від 20.05.2019 року, суд розцінює критично та зазначає наступне.
Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
При вирішенні питання щодо суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором позики від 20.05.2019 року, суд враховує, що за поясненнями сторін позика була у грошовій одиниці гривні за еквівалент долару США, а тому судом розраховується сума боргу в межах уточнених позовних вимог із розрахунку курсу долара США на момент подання уточненого позову, та враховує, що позивачем невірно визначений курс станом на 31.05.2023 року, і суд стягує з відповідача на користь позивача суму в розмірі 149205,60 грн., що відповідає сумі боргу 4080 доларів США по курсу станом на момент подання уточненого позову (36,57), в межах позовних вимог.
При цьому, суд виходить з того, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст. 526 ЦК України).
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми боргу є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору пропорційно від задоволеної частини. Підстав для відшкодування понесених судових витрат відповідача у разі задоволення позовних вимог суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 133, 141, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заборгованість за Договором позики від 20.05.2019 року в розмірі 149205,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору пропорційно від задоволеної частини в розмірі 2086,19 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя