УХВАЛА

25 березня 2024року

м. Київ

справа № 128/4949/23

провадження № 61-1161ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 грудня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, для сплати судового збору або надання документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, подання до суду підписаної касаційної скарги, яка відповідатиме вимогам статті 392 ЦПК України, з приєднанням до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду ОСОБА_1 23 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду заяву, у якій зазначив, що таку ухвалу варто частково задовольнити, а саме в частині надання копії касаційної скарги іншим учасникам справи, а в іншій частині вимоги ухвали суду касаційної інстанції необхідно залишити без задоволення.

Також просить уважно ознайомитись з його майновим станом та звільнити його від сплати судового збору, оскільки він не має інших доходів, що підтверджується довідкою про те, що ОСОБА_1 станом на 10 квітня 2023 року не отримує житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, згідно з якою за період з 3 кварталу 2022 року до 3 кварталу 2023 року щодо ОСОБА_1 відсутня інформація про джерела нарахованого доходу, сплату податків та військового збору. Тому з урахуванням його майнового стану суд має звільнити його від сплати судового збору.

Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (стаття 8 Закону України «Про судовий збір»).

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110-111, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Аналіз клопотання про звільнення від сплати судового збору свідчить, що вказані ним обставини не можуть вважатись достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору у розмірі 605,60 грн, тобто неможливості сплати судового збору у вказаному розмірі, який не є надто значним, оскільки в повній мірі не характеризують майновий стан ОСОБА_1 . До касаційної скарги не додано будь-яких доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору та відсутності коштів призначених для сплати судового збору на момент подання касаційної скарги. Такими документами, наприклад, можуть бути довідки про доходи (зокрема і фіскальних органів), про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо. Суд враховує, що вимога про сплату судового збору є стримуючою мірою для потенційних заявників від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих звернень до суду.

Тому у задоволенні клопотання слід відмовити, а ОСОБА_1 слід сплатити судовий збір.

Також заявником до заяви на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 29 грудня 2023 року не додано підписаної касаційної скарги у новій редакції, яка б відповідала вимогам статті 392 ЦПК України з доданими до неї копіями підписаної касаційної скарги у новій редакції іншим учасникам справи.

У заяві на усунення недоліків ОСОБА_1 висловлює незгоду з ухвалою суду в цій частині. Зазначає, що в ухвалі вказано, що «касаційна скарга не підписана у тому місці де захотів працівник Верховного суду Краснощоков».

Таке твердження не відповідає змісту ухвали Верховного Суду від 04 грудня 2023 року, в якій заявнику роз`яснено, що подана касаційна скарга в одному примірнику (без додатків підписаних заявником) у лівому верхньому куті першоїсторінки містить підпис, без зазначення особи, яка цей підпис вчинила. Друкований текст касаційної скарги від імені ОСОБА_1 викладено на двох сторінках, що не дозволяє зробити однозначний висновок про те, що зміст та вимоги касаційної скарги вчинені та підтримуються саме цією особою.

З огляду на викладене, суд звертає увагу заявника, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

За змістом статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання цивільного судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (образити, принизити суд, його суддів, інших учасників процесу, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції тощо), він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 44, пункті 1 абзацу другого частини четвертої статті 135, частині дев`ятій статті 141, частині першій статті 143, пункті 5 частини першої статті 144, статті 148 ЦПК України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 липня 2021 року у справі № 9901/235/20 (пункт 20), ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19)).

Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Оскільки скаржником частково виконані вимоги ухвали Верховного Суду від 01 лютого 2024 року, відмову ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд касаційної інстанції вважає за необхідне продовжити строк на усунення недоліків касаційної скарги.

Тому ОСОБА_1 необхідно надати до Верховного Суду підписану касаційну скаргу, яка відповідатиме вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи та сплатити судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 127, 185, 390, 260, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, встановлений ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2024 року.

Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, настануть наслідки передбачені статтею 394 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков