Дата документу 26.03.2024 Справа № 333/5731/23
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 333/5731/23 Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й.
Провадження №22-ц/807/738/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Дашковської А.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 9 червня 2001 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, за актовим записом № 355, між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, про що видано повторне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітню спільну дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначала, що спільне життя з відповідачем повністю припинено з причин різних поглядів на життя, втратою почуття взаємної любові та поваги. З 2012 року проживають окремо. Спільного господарства не ведуть. Позивач також зазначала, що спільне життя і збереження шлюбу є неможливим.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просила суд розірвати шлюбі між нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 09 червня 2001 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, за актовим записом № 355. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище ОСОБА_4 . Судові витрати покласти на позивача.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб, зареєстрований 09 червня 2001 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №355 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ухвалено розірвати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповно з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів відповідача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, так, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2023 року за клопотанням відповідача від 30 жовтня 2023 року, на підставі п.4 ч.1 ст.251 ЦПК України, сторонам по справі надано строк на примирення до 22 січня 2024 року, провадження у справі зупинено та на цю ж дату було призначено судове засідання по справі, в цей же день провадження у справі було поновлено та ухвалено судове рішення по суті справи, яким позов задоволено у повному обсязі, шлюб між сторонами розірваний, проте станом на 22 січня 2024 року відповідач із позивачкою майже завершили процес примирення та відповідач розраховував, що суд відновивши провадження у справі призначить наступну дату засідання до якої вони остаточно примиряться. Відповідач вважає за можливе збереження шлюбних відносин, а погіршення відносин тимчасове явище.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302 800 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 100 = 302 800 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є розірвання шлюбу.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача .

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З наведеного слідує, що суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Судом встановлено, що 9 червня 2001 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, за актовим записом № 355, між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про що видано повторне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року (а.с.4).

Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину: сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції серії НОМЕР_2 , актовий запис №503 (а.с.5).

Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

При цьому, добровільність як засада шлюбу спостерігається, починаючи із закріплення права осіб на укладення шлюбу, перебування у ньому і закінчуючи правом на його вільне розірвання та припинення шлюбних відносин за бажанням будь-кого із подружжя.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що у контексті даної справи означає надання можливості подружжю на вільний вибір способу побудови своїх відносин у зареєстрованому шлюбі або іншим шляхом. І хто не може бути примушений до шлюбу або до особистих стосунків поза його волею. При цьому бувше подружжя не позбавляється можливості налагодити свої стосунки й після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Так, звертаючись до суду із позовом позивач вказував, що не бажає в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачем, посилаючись на те, що шлюб фактично припинено з 2012 року та сторони мають різні погляди на сімейне життя, а подальше існування шлюбу порушуватиме права сторін та їхньої неповнолітньої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є заходом суду для примирення подружжя за умови, що такі заходи не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Так, при зверненні до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_1 просив скасувати рішення про розірвання шлюбу зазначаючи, що суд першої інстанції за його клопотанням у зв`язку з незгодою на розірвання шлюбу і наявності малолітньої дитини, зупинив провадження у цій справі надавши сторонам строк для примирення до 22 січня 2024 року, проте після відновлення провадження у справі відразу розглянув позов, у зв`язку з чим відповідач не зміг остаточно примиритися з позивачкою.

01 листопада 2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання ОСОБА_1 від 30 жовтня 2023 року про надання строку на строку для примирення і зупинення провадження у справі, в якому останній просив надати суд двомісячний строк для примирення (а.с.28-29).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2023 року надано сторонам по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, строк для примирення до 22 січня 2024 року. Зупинено провадження по цій справі до 22 січня 2024 року (а.с.34).

Наступне судове засідання по справі було призначено на 22 січня 2024 року, про що ОСОБА_1 суд першої інстанції повідомив заздалегідь, що підтверджується відповідною довідкою відповідальної особи суду від 02 листопада 2023 року про доставку СМС повідомлення на мобільний номер телефону ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) (а.с.35).

Крім того, інтереси ОСОБА_1 у цій справі представляв його представник, адвокат Юрасов А.В. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1134415 від 15 вересня 2023 року на підставі договору про надання правової допомоги від 29 серпня 2023 року за №29/08 (а.с.20), який зареєстрований в системі «Електронний суд». У зв`язку з чим, судова повістка в електронному вигляді на 02 листопада 2023 року була направлена адвокату Юрасову А.В. та доставлена до електронного кабінету 02 листопада 2023 року (а.с.37).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2024 року поновлено провадження у цій справі у зв`язку з закінченням строку наданим судом сторонам для примирення та призначене судове засідання на 22 січня 2024 року (а.с.40).

Отже, враховуючи, що з моменту зупинення провадження у справі (02 листопада 2023 року) і до його поновлення (22 січня 2024 року) в наданий судом більш як двомісячний строк за клопотанням відповідача для примирення сторін у цій справі, сторони не надали спільну заяву про примирення, також позивач не надала заяву про залишення її позовної заяви без розгляду або закриття провадження у цій справі, або клопотання відповідача про можливе відкладення судового засідання призначене на 22 січня 2024 року, про яке сторонам у справі було відомо заздалегідь з 02 листопада 2023 року, тому колегія судів відхиляє доводи відповідача про порушення його прав щодо розгляду справи в судовому засіданні саме 22 січня 2024 року.

Судом також враховано час, який пройшов з часу обізнаності відповідача про наявність відповідного спору в суді, що разом перевищує майже вісім місяців. При цьому, об`єктивних доказів можливості примирення між сторонами як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано, як і не наведено обставин, які свідчать про вчинення ним активних дій з метою примирення сторін Навпаки, відповідач підтверджує, що з позивачем на даний час маються складні стосунки, наводить власне бачення причини такої поведінки позивача.

Позивач наполягає на тому, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Таким чином, встановивши, що позивач не бажає зберігати шлюб, вважає, що примирення між подружжям неможливо, подружні відносини сторони не підтримують та спільне господарство не ведуть з 2012 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду під час апеляційного провадження.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 26 березня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Дашковська А.В. Маловічко С.В.