Справа № 453/1442/21
№ провадження 2/453/21/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Ясінського Ю.Є.

секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області цивільну справу за позовомОСОБА_2 до Державного податкового університету про визнання незаконним та скасування наказу в частині, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

19 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до Університету державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування наказу в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору в сумі 1816 грн.

25 листопада 2021 року позивачем вказані в ухвалі від 25 жовтня 2021 року недоліки усунено та надіслано суду квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2021 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Сколівського рвйонного суду Львівської області від 23 травня 2022 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача Університету державної фіскальної служби України - Державний податковий університет.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 червня 2017 року його було прийнято на посаду професора кафедри теорії права та держави Університету Державної фіскальної служби України відповідно до наказу № 342-к від 16 червня 2017 року. Позивачу у трудову книжку працівником відділу кадрів Університету державної фіскальної служби України внесено запис за № 50 від 20 червня 2017 року про прийняття його на роботу на посаду професора кафедри теорії права та держави на період до проведення конкурсу на контрактних умовах, який внесено на підставі наказу ректора Університету Державної фіскальної служби України ОСОБА_3 № 342-к від 16 червня 2017 року. Наступний запис у трудовій книжці вчинено за №51 від 16 червня 2017 року про те, що «запис за №50 є недійсним», який було внесено 20 червня 2017 року.

25 червня 2019 року Львівським апеляційним судом винесено постанову, яка набрала законної сили, згідно якої визнано недійсним запис №51 у трудовій книжці позивача від 16 червня 2017 року; поновлено його з 19 червня 2017 року на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України відповідно до наказу №342-к від 16 червня 2017 року; стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи 19 червня 2017 року по 25 червня 2019 року в сумі 254 442 грн., стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на його користь 5 000 грн. моральної шкоди; у решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалами Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 453/1175/17 (провадження № 61-15982ск19) та від 27 листопада 2019 року (провадження № 61-15982ск19) відмовлено Університету державної фіскальної служби України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у справі позовом до Університету державної фіскальної служби України, з участю особи ОСОБА_3 .

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у цивільній справі № 453/1175/17 відповідачем Університетом Державної фіскальної служби України видано наказ від 02 вересня 2021 року № 509-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 ».

Зазначив, що з наказом № 509-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » ознайомився лише 21 вересня 2021 року, коли отримав направлений відповідачем Університетом Державної фіскальної служби України 16 вересня 2021 року лист від 14 вересня 2021 року № 2251/01-18 на його ім`я. До 21 вересня 2021 року університет державної фіскальної служби України не повідомляв його про видання наказу про поновлення на роботі та не ознайомлював з даним наказом.

За наведених обставин, наказ Університету державної фіскальної служби України № 509-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » в частині п. 2 вказаного наказу щодо «вважати трудові правовідносини з професій кафедри теорії права та держави університету державної фіскальної слуї України ОСОБА_2 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язкі закінченням строку трудового договору» є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки Відповідач Університет державної фіскальної служби України затримав виконання рішення суду і лише формально поновив позивача на роботі, при цьому фактично не забезпечивши йому як поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Невчинення роботодавцем усіх дій, які включають у себе виконання рішення суду про поновлення на роботі, є підставою для покладення на нього відповідальності, визначеної ст. 236 КЗпПУкраїни.

01 лютого 2022 року представник відповідача за довіреністю член комісії з реорганізації Університету ДФС України Шакірова А. надіслала на електрону адресу суду відзив на позовну заяву (вх. № ЕП - 172) в якому зазначила, що позовнi вимоги Позивача базуються на наказi Унiверситету вiд 02 вересня 2021року № 509-к «Про поновлення на посадi ОСОБА_2 ». Даний Наказ виданий Унiверситетом на виконання судового рiшення у справi № 453/1175/17, яке набрало законної сила 25 червня 2019 року. Так, рiшенням Сколiвського районного суду Львiвської областi вiд 07 грудня 2018 у справi № 453/1175/17, у задоволеннi позову ОСОБА_2 до У нiверситету державної фiскальної служби Украiни, за участю третьої особи - ОСОБА_3 , про визнання запису у трудовiй книжцi недiйсним, поновлення на роботi, стягнення середнього заробiтку за час вимушеного прогулу, стягнення упущеної вигоди, вiдшкодування моральної шкоди - вiдмовлено повнiстю. Постановою Львiвського апеляцiйного суду вiд 25 червня 2019 року у справi № 453/1175/17 апеляцiйну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рiшення Сколiвського районного суду Львiвської областi вiд 07 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рiшення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалою Верховного Суду вiд 09 вересня 2019 у справi № 453/1175/17 у вiдкритi касацiйного провадження за касацiйною скаргою Унiверситету державної фiскальної служби України на постанову Львiвського апеляцiйного суду вiд 25 червня 2019 року у справi за позовом ОСОБА_2 до Унiверситету Держаної фiскальної служби України, з участю третьої особи - ОСОБА_3 про визнання запису у трудовiй книжцi недiйсним, поновлення на роботi, стягнення середнього заробiтку за час вимушеного прогулу, стягнення упущеної вигоди, вiдшкодування моральної шкоди вiдмовлено. Зокрема, було вiдкрите виконавче провадження вiд 16 жовтня 2019 року ВП № 60332410 на пiдставi виконавчого листа № 453/1175/17, що виданий 08 серпня 2019 щодо стягнення з Унiверситету Державної фiскальної служби України на користь ОСОБА_2 середнiй заробiток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 червня 2017 року по 25 червня 2019 року в сумi 254 442,10 rрн.; 5000 грн. моральної: шкоди; 7444,76 грн. судового збору. 09 грудня 2019 року Унiверситетом було здiйснено перерахування коштiв в розмiрi 254 442,10 грн. на користь ОСОБА_2 . вiдповiдно до виконавчого провадження вiд 16 жовтня 2019 № 60332410. На виконання постанови Львiвського апеляцiйного суду вiд 25 червня 2019 року у справi № 453/1175/17, постанови Iрпiнського мiського вiддiлу державної виконавчої служби Центрального мiжрегiонального управлiння Мiнiстерства юстицii (м. Киiв) вiд 16 жовтня 2019 № 60332581 про вiдкриття виконавчого провадження, 02 вересня 2021 № 509-к винесений наказ Унiверситетом «Про поновлення на посадi ОСОБА_2 ».

Таким чином, Вiдповiдач, з метою дотримання вимог законодавства щодо виконання рiшення суду в процедурi виконавчого провадження, 02 вересня 2021 року видав наказ № 509-к «Про поновлення на посадi ОСОБА_2 ». В свою чергу, наказ вiд 02 вересня 2021 року констатував факт припинення трудових правовiдносин 31 серпня 2017 року з Позивачем враховуючи всi специфiчнi обставини та правовiдносини, якi вiдбувались мiж сторонами протягом 2017-2021 рокiв.

Позивачем одночасно після видання Університетом наказу від 02 вересня 2021 року № 508-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_4 » подано до Сколівського районного суду Львівської області 3 (три) позовні заяви, а саме: судова справа № 453/1587/21 (суддя Брона А.Л.) - позивач ОСОБА_2 , відповідач - Університет ДФС України предмет позову: про виплату всіх сум, шо належать працівникові при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку; судова справа №453/1432/21 (суддя Ясінський Ю.Є.) - позивач ОСОБА_2 , відповідач - Університет ДФС України предмет позову: про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду і дана судова справа № 453/1442/21 (суддя Ясінський Ю.Є.) - позивач ОСОБА_4 , відповідач - Університет ДФС України предмет позову: про визнання незаконним та скасування наказу в частині, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди. Всі вище вказані позовні заяви подані одним Позивачем до одного того ж самого Відповідача, при цьому позовні заяви повністю між собою ідентичні, з абсолютно однаковими аргументами та аналогічними підставами. При цьому предмети цих позовних заяв різні, протирічать одна одній, є не послідовними та абсурдними. Таким чином вважаєть, що Позивач протиправно, в повній мірі зловживаючи своїми процесуальними правами, намагається незаконно, використовуючи систему судової влади України, задовольнити свої меркантильні потреби, що в свою чергу порушує право Відповідача на стабільне функціонування, як закладу вищої освіти. Позовна вимога щодо поновлення на роботі є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки трудові відносини з Позивачем припинені 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору - контракту. Таким чином Позивач, заповнивши бланк контракту (власноручно, особисто, свідомо, без тиску), усвідомлював та розумів, що трудові правовідносини з Університетом укладаються на певний строк, тобто з 19 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року. Позовна вимога щодо стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду є взагалі передчасною та абсурдною, оскільки такої події як «затримки виконання рішення суду» за результатами розгляду даної справи не відбулось. По-перше, не має ще рішення суду яке б набрало законного сили на користь Позивача про скасування п.2 наказу № 508-к від 02 вересня 2021 року та поновлення його на посаді. По-друге, Відповідач ще ніяких дій щодо «затримки виконання рішення» не вчиняв і не міг вчиняти. Тому, вважає і цю позовну вимогу безпідставною та незаконною, які весь позов в цілому, який підлягає відмові, а тому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Університету державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування наказу в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

14 лютого 2022 року позивач ОСОБА_2 надіслав на елктрону адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву (вх.№ЕП- 253) вказавши, що у відповідача відсутні будь які правові підстави для захисту його дій, а проведення ним звільнення позивача 31 серпня 2017 року наказом № 509-к від 02 вересня 2021 року (4 роки назад) є не що інше як грубе порушення трудового законодавства. Ніяких зловживань з боку Позивача немає, адже кожна з поданих позовних заяв до Сколівського районного суду Львівської області має інший предмет позову, спільне Позивач і Відповідач. Закінчення трудового договору 31 серпня 2017 року не могло бути і у Відповідача, для цього не було ніяких підстав. Судом у справі № 453/1175/17 встановлено, що розпочались трудові правовідносини 19 червня 2017 року, які продовжувались безстроково. На судовому розгляді у справі № 453/1175/17 Відповідач заперечував, що контракт між Позивачем і Відповідачем (Університетом) був укладений, оскільки його не затвердив працедавець. Оригінали бланків контракту було повернено Позивачу. Про це свідчить і довідка Відповідача за № 45 від 28 лютого 2018 року, видана на вимогу Сколівського районного суду Львівської області та яка знаходиться у справі № 453/1175/17. Отже, заповнення Позивачем бланку контракту за твердженням самого Відповідача не свідчить про його укладення, адже Відповідач навіть не оголошував конкурс, не проводив його, і зрештою не затверджував своїм підписом цей договір. Тому суди не брали до уваги цей «документ», а Відповідач і сам відмовився від нього, засвідчивши це у вказаній довідці.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

До початку судового засідання позивач ОСОБА_2 надіслав на електрону адресу суду заяву (вх.№ ЕП -249 від 14 лютого 2024 року) про розгляд справи без їх участі. Позовну заяву підтримує повністю.

Представник відповідача Державного податкового університету Фокін Я.Ф. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив у позові відмовити повністю.

Заслухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст. 4 та ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач про порушення своїх трудових прав, про які йдеться у позові, дізнався 21 вересня 2021 року, отримавши поштовим зв`язком наказ про припинення трудових відносин. Як вбачається із поданої позовної заяви, така зареєстрована судом 19 жовтня 2021 року. Таким чином встановлений законом строк звернення до суду за вирішенням трудового спору позивачем не пропущений.

19 червня 2017 року позивача було прийнято на посаду професора кафедри теорії права та держави Університету Державної фіскальної служби України відповідно до наказу № 342-к від 16 червня 2017 року. Позивачу у трудову книжку працівником відділу кадрів Університету державної фіскальної служби України внесено запис за № 50 від 20 червня 2017 року про прийняття його на роботу на посаду професора кафедри теорії права та держави на період до проведення конкурсу на контрактних умовах, який внесено на підставі наказу ректора Університету Державної фіскальної служби України ОСОБА_3 № 342-к від 16 червня 2017 року. Наступний запис у трудовій книжці вчинено за №51 від 16 червня 2017 року про те, що «запис за №50 є недійсним», який було внесено 20 червня 2017 року.

Згідно постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, яка набрала законної сили, визнано недійсним запис №51 у трудовій книжці позивача від 16 червня 2017 року; поновлено його з 19 червня 2017 року на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України відповідно до наказу №342-к від 16 червня 2017 року; стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи 19 червня 2017 року по 25 червня 2019 року в сумі 254 442 грн., стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на його користь 5 000 гривень моральної шкоди.; у решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалами Верховного Суду від 09 вересня 2019 року та від 27 листопада 2019 року у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Університету державної фіскальної служби України та третьої особи ОСОБА_3 , відповідно, на постанову Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, відмовлено.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, в.о. ректора Університету державної фіскальної служби України В. Унинець-Ходаківською було видано наказ № 509-к від 02 вересня 2021 року, яким поновлено ОСОБА_2 на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України з 19 червня 2017 року. Відповідно до п.2 вказаного наказу, трудові відносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_2 вирішено вважати припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору, у відповідності до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Матеріалами справи також встановлено, що позивач у письмовій формі звертався до Університету державної фіскальної служби України з проханням змінити зміст п.2 наказу №509-к, де замість зазначеного тексту вказати «внести відповідний запис у трудову книжку про поновлення на посаді професора кафедри теорії права та держави професора, доктора наук з державного управління ОСОБА_2 » та одночасно надіслати проєкт навчального навантаження на 2021-2022 року.

У відповідь Університетом державної фіскальної служби України позивачу скеровано лист, згідно тексту якого, на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, Університетом державної фіскальної служби України видано наказ від 02 вересня 2021 року №509-к «Про поновлення ОСОБА_2 на посаді». 06 вересня 2021 року Університетом здійснений перерахунок коштів в повному обсязі до Ірпінського МВ ДВС ЦМГУ у зв`язку із фактичним виконанням постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року. Щодо навчального навантаження, то таке з 2021-2022 роки не планувалося, оскільки трудові відносини з ОСОБА_4 припинені з 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Згідно з ч.1 ст. 21 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Стаття 29 КЗпП України до обов`язків власника або уповноваженого ним органу відносить інструктаж працівника і визначення йому робочого місця, а також забезпечення його необхідними для роботи засобами.

Права громадян на працю захищаються державними гарантіями, до яких стаття 5-1 КЗпП України відносить, зокрема, правовий захист від бґрунтованої відмови у прийнятії на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відтак, враховуючи наведене, суд дійшов висновку що позовна вимога ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу Університету державної фіскальної служби України №509-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » в частині п.2 вказаного наказу щодо «Вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_2 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору» підлягають до задоволення, оскільки вищезазначеним наказом, зокрема його п.2, відповідач фактично не поновивши позивача на роботі, припинив трудові відносини з ним у спосіб, не передбачений КзПП України, а відтак саме з цих підстав п.2 зазначеного наказу підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України, суд відмовляє у її задоволені, оскільки позивач вже поновлений на роботі постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду, суд прийшов до висновку, що ця вимога підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 236 КзПП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Постанова Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, якою ОСОБА_2 з 19 червня 2017 року поновлено на посаді професора кафедри теорії права та держави університету державної фіскальної служби України відповідачем не виконана, що є підставою, відповідно до ст. 236 КзПП України, для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Враховуючи, що затримка виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_2 має місце з 02 вересня 2021 року, його позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі підлягають до задоволення за період з 02 вересня 2021 року по 14 лютого 2024 року, що з розрахунку середньоденного заробітку, встановленого постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, в розмірі 371,29 грн., становить 764 робочих днів х 371,29 грн (середньоденний заробіток) = 283 665,56 грн. Сума доплати з врахуванням 20% за вислугу років від посадового окладу за 29,5 міс. становить 34 361,60 грн. (29,5 міс. х 5824 грн (оклад) х 0,20 = 34361,60 грн). Загальна сума середнього заробітку за вказаний період складає 318 027 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Відтак суд погоджується з розрахунком середньоденної заробітної плати, наданим позивачем.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, то суд прийшов до висновку, що ця вимога підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом зазначених положень закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом, з урахуванням перенесених моральних та психологічних страждань, які виражалися в щоденних сильних переживаннях, постійних хвилюванях про те, як забезпечити себе та свою сім`ю, враховано також стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача Державного податкового університету на користь позивача ОСОБА_2 в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 1000 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача Державного податковго університету на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по справі у розмірі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору, який, у даному випадку складає 1816 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 12-13, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Університету державної фіскальної служби України №509-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » в частині п.2 вказаного наказу щодо «вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_2 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору».

Стягнути з Державного податкового університету на користь ОСОБА_2 318 027 (триста вісімнадцять тисяч двадцять сім) грн. 16 коп. середнього заробітку за затримку виконання рішення суду.

Стягнути з Державного податкового університету на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) грн.

Стягнути з Державного податкового університету на користь ОСОБА_2

сплачений судовий збір у сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , (зареєстрований за адресою: с. Сможе, Стрийського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач:Державний податковий університет (місце знаходження: вул. Університетська, 31, м. Ірпінь, Київської області, , МФО 820172).

Повний текст рішення виготовлено 20 лютого 2024 року.

Суддя Ю.Є. Ясінський