Справа №:755/6889/23
Провадження №2/755/1876/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретаря судових засідань - Назарової І.В.,

за участю сторін:

позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) - адвокат Білінський Б.П.,

відповідач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

відповідачка (позивачка за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,

представник відповідачки (позивачки за зустрічним позовом) ОСОБА_3 - адвокат Вовченко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

в с т а н о в и в :

25 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна, та просила задовольнити наступні з вимоги:

«Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з автомобіля марки HONDA CR-V, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 (ідентифікаційний номер транспортного засобу), що накладений постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 31.01.2023 року (виконавче провадження №70070397).»

26 травня 2023 року позовну заяву, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передано судді Коваленко І.В.

01 червня 2023 рокуДніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

12 червня 2023 року (вх.№27944) представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Білінський Б.П., на виконання вимог ухвали суду від 01 червня 2023 року, одночасно із заявою про усунення недоліків подав до суду позовну заяву в новій редакції, пред`явивши позов до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна, та висунувши наступні вимоги:

«Зняти арешт з автомобіля марки HONDA CR-V, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 (ідентифікаційний номер транспортного засобу), що накладений постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 31.01.2023 року (виконавче провадження №70070397).»

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, ОСОБА_1 посилається на наступне, що 31.01.2023 року вона набула у власність та зареєструвала на своє ім`я автомобіль HONDA CR-V, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 (ідентифікаційний номер транспортного засобу) (далі - транспортний засіб) на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №8045/2023/3631058 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 у ТСЦ №8045 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві. Під час реєстрації транспортного засобу працівниками сервісного центру МВС було перевірено наявність заборон для відчуження, проте арештів чи інших обтяжень на транспортний засіб, який вона мала намір придбати, ними не було встановлено. Лише після цього позивач уклала договір купівлі-продажу автомобіля у його попереднього власника ОСОБА_2 . Придбаним автомобілем вона відкрито користувалась у повсякденному житті у власних потребах, було таке, що документи щодо реєстрації та інші відомості перевірялись працівниками патрульної поліції, однак за період з січня 2023 року по травень 2023 року ніхто з працівників поліції, які перевіряли транспортний засіб згідно інформаційних баз даних не повідомляв їй про те, що автомобіль перебуває під арештом, жодних виконавчих дій щодо нього також не вчинювалось. В травні 2023 року позивач вирішила продати транспортний засіб та знайшла покупця, однак працівник ТСЦ №8045 РСУ ГСЦ МВС в м. Києві повідомив їй, що автомобіль перебуває під арештом. З`ясовуючи причини арешту, позивач зв`язалась з попереднім власником автомобіля - ОСОБА_4 . Як виявилось, арешт був накладено постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 31.01.2023 року (виконавче провадження №70070397). Позивач вважала, що вона як добросовісний набувач набула право власності на спірний автомобіль, оскільки на момент вчинення реєстраційних дій позивач не була обізнана про наявність будь-яких обмежень на транспортний засіб. Жодного відношення до виконавчого провадження позивач не має. Про перебування транспортного засобу під арештом не був у момент вчинення правочину і його попередній власник - відповідач ОСОБА_2 . Оскільки позивач не являється учасником виконавчого провадження №70070397, остання, посилаючись на ч. 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», звернулась до суду з позовом про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження.

19 червня 2023 рокуДніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Згідно з частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

22 серпня 2023 року (вх.№ 41475) відповідач ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання договору купівлі-продажу недійсним. (а.с.74-112)

Згідно змісту вимог зустрічної позовної заяви позивач ОСОБА_3 просить суд:

«Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (HONDA CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , колір білий) №8045/2023/3631058 від 31.01.2023 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .»

Обґрунтовуючи підстави звернення з зустрічним позовом до суду, ОСОБА_3 посилається на те, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/15526/21 від 28.07.2022 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Отримавши 05.10.2022 виконавчий лист, в якому зазначено, що аліменти необхідно стягувати з 08.06.2021 року, вона подала його для примусового виконання до виконавчої служби за місцем проживання боржника. 17.10.2022 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - ВДВС) було відкрите виконавче провадження. Однак, з дня відкриття виконавчого провадження боржник рішення суду у добровільному порядку не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості, зробленим державним виконавцем ВДВС 31.01.2023. Про наявність відкритого виконавчого провадження щодо себе ОСОБА_2 був повідомлений та добре про це знав, оскільки проживає за адресою, вказаною у виконавчому документі, телефонував доньці і в телефонній розмові повідомив про відкриття відносно нього виконавчого провадження. 10.01.2023 ОСОБА_3 направила запит до ВДВС про хід виконавчого провадження та заяву на видачу довідки про розмір заборгованості, до якого додала довідку про майновий стан боржника, а саме про зареєстровані транспортні засоби та інформацію про те, що боржник являється фізичною особою - підприємцем. Даний запит №555 надійшов до ВДВС 14.01.2023. Лише 31.01.2023 була винесена постанова про арешт майна боржника. 11.02.2023 боржник був внесений в базу боржників по аліментах. 02.04.2023 позивач за зустрічним позовом отримала повідомлення про те, що боржник вилучений з бази боржників по аліментах. 03.04.2023 ОСОБА_3 звернулась на електронну адресу до державного виконавця, яка її запевнила, що боржник перебуває у реєстрі боржників та жодних дій щодо вилучення його з цього реєстру, вона не вчиняла. Того ж, дня на запит державного виконавця надійшла відповідь Міністерства внутрішніх справ України про відсутність зареєстрованих за боржником транспортних засобів. Хоча ще 17.01.2023 за боржником був зареєстрований транспортний засіб. 13.04.2023 ОСОБА_3 подала скаргу на адресу Міністерства юстиції України. Згідно відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській обл., 31.01.2023 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, однак не зазначено, чи внесені відомості в реєстр обтяжень рухомого майна та до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Укладення протягом строку, зазначеного у ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про виконавче провадження», правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувана за рахунок такого майна, є підставою для визнання такого правочину недійсним, крім випадків продажу у процесі приватизації майна, яке входить до складу єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, внесеного до Єдиного реєстру боржників. Станом на 01.05.2023 заборгованість за виконавчим провадженням становила 122 538,96 грн. З дій ОСОБА_2 вбачається, що він всіляко ухиляється від виконання рішення суду. Будь-яка угода, вчинена боржником за наявності боргу, внаслідок якої боржник перестає бути платоспроможним, має ознаки фраудаторної та може бути визнана незаконною. На переконання ОСОБА_3 , вбачається не лише умисне злісне невиконання рішення суду, а й підробка документів, умисний зговір з посадовими особами, які сприяли у вилученні боржника з реєстру боржників та знятті з обліку транспортного засобу та перереєстрації частки квартири. ОСОБА_3 вважає договір купівлі-продажу транспортного засобу №8045/2023/3631058 від 31.01.2023 незаконним та таким, що суперечить нормам законодавства України, порушує її законні права як кредитора. Своє звернення, як заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору, ОСОБА_3 вважає направленим на усунення несприятливих наслідків для неї (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Вказує, що згідно п. 3.1 договору купівлі-продажу транспортного засобу №8045/2023/3631058 від 31.01.2023 вартість транспортного засобу становить 100 000,00 гривень, що значно нижче середньої ринкової вартості такого транспортного засобу відповідно до відомостей, що містяться на сайті з продажу автомобілів https://auto.ria.ua, де середня вартість такого транспортного засобу становить 21000 доларів США, тобто майже 777 000,00 грн. Згідно розрахунку вартості транспортного засобу, що міститься на сайті міністерства економіки України, середньоринкова вартість транспортного засобу Honda СИ-У 2017 р.в. становить 413 424,00 грн., що теж знано перевищує вартість вказану в договорі купівлі-продажу. Отже, договір купівлі-продажу транспортного засобу (HONDA CR-V, ДНЗ: НОМЕР_1 , він код 2HKRW6H37HH218054, колір: БІЛИЙ) №8045/2023/3631058 від 31.01.2023 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за наявності заборгованості у виконавчому провадженні при виконанні рішення Солом`янського районного суду у справі №760/15526/21, свідчить про те, що оспорюваний правочин є фраудаторним договором та вчинений на шкоду позивачеві, а тому позивач за зустрічним позовом просила визнати його недійсним.

24 жовтня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про прийняття зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Об`єднано вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна.

Оголошено у підготовчому судовому засіданні перерву до 12.12.2023 року.

10 листопада 2023 року (Вх.№57177), з дотриманням вимог статей 127, 174, 178 ЦПК України, до суду позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 подала відзив на зустрічну позовну заяву, з доказами направлення відзиву на зустрічну позовну заяву іншим учасникам справи. За змістом відзиву на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 висловила свою позицію щодо предмету та підстав зустрічного позову, просила відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви у повному обсязі з підстав наведених у відзиві на зустрічну позовну заяву. (а.с.142-155 т.1)

12 грудня 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник - адвокат Білінський Б.П. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів. Позивач ОСОБА_1 додатково пояснила суду, що на електронному сайті «Авто-Ріа» вона знайшла об`яву про продаж спірного автомобіля. 31 січня 2023 року вона зв`язалась по мобільному телефону з продавцем та у той же день оглянула автомобіль біля готелю «Братислава». У той же день, вони під`їхали до МРЕО, де працівники перевірили номер двигуна, пересвідчились, що автомобіль не перебуває під арештом, після чого вона придбала у відповідача ОСОБА_2 вказаний автомобіль за 100 000,00 гривень. Кошти на придбання вказаного автомобіля у неї були, оскільки перед початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, вона працювала керівником відділу продажу у ТОВ "TEZ TOUR". Коли ж у червні 2023 року вона захотіла переоформити автомобіль на свою повнолітню дитину з нагоди дня народження, працівники сервісного центру на Солом`янській площі повідомили, що державним виконавцем на автомобіль накладено арешт.

У задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач за первісним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні первісний позов визнав та просив його задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав у повному обсязі, просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. По суті пред`явлених до нього вимог пояснив суду, що у 2021 році його рідний брат привіз йому зі Сполучених Штатів Америки спірний автомобіль HONDA CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , та зареєстрував за ним право власності на вказаний автомобіль. Намір продати автомобіль у нього з`явився ще до відкриття виконавчого провадження, а саме у 2022 році, про що у грудні 2022 року він подав відповідну об`яву на сайті «Авто-Ріа». 31 січня 2023 року він продав спірний автомобіль, кошти покупець ОСОБА_1 передавала йому готівкою. Про наявність виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа, за яким з нього присуджено до стягнення аліменти на малолітню дитину, він дізнався вже пізніше, після продажу автомобіля, приблизно у лютому 2023 року. Відповідач у судовому засіданні також підтвердив, що у день продажу спірного автомобіля, він переоформив у нотаріуса на свою матір свою частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вчинення правочинів, за якими право власності на належне йому рухоме та нерухоме майно, перейшло до інших осіб, пов`язує виключно зі своєю підготовкою до відправлення у складі 128-ї бригади до м.Бахмут Донецької області. Ніяким чином вчинення правочинів не пов`язує з відкритим виконавчим провадженням, оскільки на той час про них ще не знав. У подальшому, через мобільний додаток «Монобанк» він дізнався про накладення арешту на його грошові рахунки. Наразі він звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції) та її представник - адвокат Вовченко С.М. у судовому засіданні проти первісного позову заперечували, просили у позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов та долучених до нього доказів.

Зустрічний позов просили задовольнити, додатково пояснили, що у 2014 році ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розлучилися. У свідоцтві про народження старшої дитини ОСОБА_3 батьком записаний ОСОБА_2 , хоча він не є її біологічним батьком. У свідоцтві про народження другої дитини ОСОБА_3 ОСОБА_2 батьком не записаний, хоча він є її біологічним батьком. Наполягали, що ОСОБА_2 був обізнаний щодо пред`явленого до нього позову про стягнення аліментів, а тому всі його дії щодо відчуження належного йому майна, які були вчинені після відкритого виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, свідчать лише про його умисні дії уникнути відповідальності за своїми обов`язками.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Вислухавши думку учасників цивільного процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі та приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 28.07.2022 року рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/15526/21 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду - 08.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Обізнаність відповідача ОСОБА_2 про пред`явлені щодо нього вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підтверджується мотивувальною частиною рішення суду, з якої вбачається наступне: «Позивачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву із додатками, які було отримано останнім 24.06.2022, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні (а.с. 38).»

За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

05 жовтня 2022 року Солом`янським районним судом міста Києва Стаценко Марині Анатоліївні було видано виконавчий лист №760/15526/21 (а.с.81-82).

07 жовтня 2022 року ОСОБА_3 звернулась до начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №760/15526/21, виданого 05 жовтня 2022 року Солом`янським районним судом міста Києва. (а.с.83)

17.10.2022 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - ВДВС) було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа №760/15526/21, виданого 05 жовтня 2022 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду - 08.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.85-86).

За правилами ч. 5 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження», відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

01.01.2023 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Метлушенко Г.О. сформовано з розрахунком заборгованості за аліментами, згідно з яким заборгованість боржника ОСОБА_2 по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №70070397 станом на 01.01.2023 становить 101 743,75 грн. (а.с.88)

Відомості у наявному розрахунку заборгованості зі сплати аліментів свідчать про те, що станом на 31.01.2023 року у відповідача ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 3 місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Вище наведені факти свідчать про ухилення відповідача від виконання обов`язків по утриманню дитини, яке полягає у несплаті аліменти у повному обсязі, внаслідок чого і виникла значна заборгованість.

31 січня 2023 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Метлушенко Г.О. на адресу ОСОБА_2 було направлено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників. (а.с.89)

31 січня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №8045/2023/3631058 HONDA CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , колір білий).

Згідно п. 3.1 договору купівлі-продажу транспортного засобу №8045/2023/3631058 від 31.01.2023 вартість транспортного засобу становить 100 000,00 (сто тисяч гривень 00 копійок), що значно нижче середньої ринкової вартості такого транспортного засобу.

Разом з тим, згідно наявної в матеріалах справи роздруківки відомостей, що містяться на сайті з продажу автомобілів https://auto.ria.ua середня вартість такого транспортного засобу становить 21000$ тобто майже 777 000,00 грн.

Згідно розрахунку вартості транспортного засобу, що міститься на сайті міністерства економіки України, середньоринкова вартість транспортного засобу HONDA CR-V 2017 р.в. становить 413 424,00 грн.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_3 від 13.04.2023 р. заступником начальника міжрегіонального управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ) Михайла Сувало надано відповідь, з якої вбачається наступна інформація:

«Згідно інформації, наданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі-Відділ), по суті порушених у скарзі питань Відділом повідомлено, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 70070397 з примусового виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва від 05.10.2022 № 760/15526/21 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду 08.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття, відкрите постановою державного виконавця від 17.10.2022.

Того ж дня, державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 195,30 грн, копію якої направлено боржнику для виконання.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що згідно відповіді ДФС України, боржник офіційно не працевлаштований та є самозайнятою особою.

Згідно відповіді МВС України, за боржником зареєстровано транспортний засіб HONDA СR-V, 2017 р.в., днз НОМЕР_4 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за боржником зареєстрована 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 .

02.11.2022 боржником на депозитний рахунок Відділу сплачено кошти у розмірі 195,30 грн, які перераховано як витрати виконавчого провадження.

17.01.2023 до Відділу надійшов запит стягувачки від 10.01.2023 про надання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та вжити заходів примусового виконання.

31.01.2023 державним виконавцем, керуючись статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон), відповідно до пункту 12 розділу X Інструкції з організації примусового виконання рішень, статті 195 Сімейного кодексу України, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого заборгованість по аліментах за період з 08.06.2021 по 01.01.2023 становила 101743,75 грн, який направлено на адресу стягувачки до відома, боржнику виконання.

У зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, державним виконавцем винесено повідомлення про внесення боржника до Єдиного реєстру боржників.Згідно відповіді ДФС України, боржник має відкриті рахунки в AT «Універсал Банк», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», AT «Банк Кредит Дніпро», AT «ПУМБ».

31.01.2023 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено за допомогою електронного підпису до банків-учасників обміну для виконання та поштовою кореспонденцією до AT «ГІУМБ» та AT «Банк Кредит Дніпро».

Того ж дня, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, яку направлено до Регіонального сервісного центру МВС України, шляхом накладення електронно-цифрового підпису.

03.04.2023 на електронну адресу державного виконавця надійшло повідомлення від стягувачки з проханням перевірити інформацію щодо майнового стану боржника, оскільки, згідно інформації з OpenDataUA 25.03.2023 боржника ОСОБА_2 вилучено з Єдиного реєстру боржників (скрін повідомлення також надіслано на електронну адресу державного виконавця), однак зазначена інформація не знайшла свого підтвердження, оскільки державним виконавцем не виносилась постанова про виключення боржника з Єдиного реєстру боржників та перевіркою Єдиного реєстру боржників, інформація про боржника в ньому наявна.

Згідно оновленої інформації з МВС України, за боржником транспортні засоби зареєстровано.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за боржником майно на праві власності не зареєстровано. Згідно відомостей з Державного Реєстру речових прав встановлено, що 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 , що раніше належала боржнику, 31.01.2023 на підставі договору дарування перереєстрована на іншу особу ( ОСОБА_7 ).

03.04.2023 державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого заборгованість по аліментах станом на 01.04.2023 становила 117 754,00 грн.

Того ж дня, державним виконавцем до банківських установ направлено платіжні інструкції для примусового списання коштів з рахунків боржника.

Керуючись статтями 11.71 Закону, державним виконавцем 05.04.2023 винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії, які направлено для виконання до відповідних органів.

17.04.2023 на депозитний рахунок Відділу надійшли кошти у розмірі 551,79 грн, примусово списані з рахунків боржника, які перераховано на користь стягувана.

18.04.2023 та 27.04.2023 державним виконавцем повторно до банківських установ направлено платіжні інструкції для примусового списання коштів з рахунків боржника.

03.05.2023 державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого заборгованість по аліментах станом на 01.05.2023 становить 122 538,96 грн.» (а.с.97-98).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, вирішуючи питання щодо скасування арешту на спірний транспортний засіб, який позивач ОСОБА_1 набула у власність на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу, суд виходить з наступного.

За змістом ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Положеннями ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нормами ст.41 Конституції України, ст.328 ЦК України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ»), стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна.

Законні очікування розглядаються як елемент правової визначеності, у тому числі й тоді, коли йдеться про захист законних очікувань щодо здійснення права власності. Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб`єктивного права, а також їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 Цивільного кодексу України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 Цивільного кодексу України.

Пдставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. (частина1 статті 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до змісту п.п. 4,7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК 435-15 необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 5 ст 19 ЗУ «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про виконавче провадження», державні органи, органи місцевого самоврядування, нотаріуси, інші суб`єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, у разі звернення особи за вчиненням певної дії щодо майна, що належить боржнику, який внесений до Єдиного реєстру боржників, зобов`язані не пізніше наступного робочого дня повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про майно, щодо якого звернулася така особа.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЗУ «Про виконавче провадження», укладення протягом строку, зазначеного в частині третій цієї статті, правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувана за рахунок такого майна, є підставою для визнання такого правочину недійсним, крім випадків продажу у процесі приватизації майна, яке входить до складу єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, внесеного до Єдиного реєстру боржників.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду справи суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19), про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі договору дарування, тобто безоплатно, після пред`явлення до нього позову про стягнення грошової компенсації, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договорів недійсними, направлених на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

В постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18 зазначено, що для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідку вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи.

У межах розрізу даного спору суд враховує наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, та станом на 01.01.2023 року у боржника була наявна заборгованість за період з 08.06.2021 у розмірі 101743,75 грн., а отже звернення ОСОБА_3 із зустрічним позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для неї (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні правові підстави для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження N 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі N 359/1654/15-ц, а також з метою формування єдиної правозастовної практики у подібних правовідносинах зазначає, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсними правочинів внаслідок укладення договорів, зміст яких суперечить ЦК України, суд враховує наступне: 1) ОСОБА_2 відчужив майно після того, як було прийнято судом цивільний позов про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини; 2) ОСОБА_2 був обізнаний про відкрите виконавче провадження щодо стягнення з нього аліментів, оскільки 02.11.2022 на депозитний рахунок відділу сплачував 195,30 грн., які перераховано як витрати виконавчого провадження; 3) майно відчужено за ціною, що значно нижче від його середньої ринкової вартості; 3) отримані за оплатним договором кошти не спрямовані на погашення заборгованості зі сплати аліментів; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може повністю погасити свої зобов`язання перед стягувачем; 5) у день вчинення оспорюваного правочину ОСОБА_2 відчужив також й інше належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування подарував близькій особі - своїй матері ОСОБА_7 .

Також, суд враховує підтверджену відповідачем у судовому засіданні ту обставину, що він раніше працював у відділі державної виконавчої служби, має вищу юридичну освіту, обізнаний із законодавством у сфері виконавчого провадження.

Враховуючи сукупність наведених обставин, той факт, що відповідач ОСОБА_2 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, знайшло своє підтвердження, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення на його майно як боржника.

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом» від 14.05.1992 №2343-XII); при неплатоспроможності банків (ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI); у виконавчому провадженні (ч. 4 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII).

Водночас, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

При цьому та обставина, що правочини із третіми особами, за яким боржник відчужив майно, реально виконані, не виключає тієї обставини, що вони направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнані недійсними на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Судом також враховано, що на момент здійснення відчуження ОСОБА_2 спірного транспортного засобу зобов`язання за рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28.07.2022 року про стягнення з нього аліментів вважалося невиконаним, його належне виконання не відбулося, про що свідчить відкрите виконавче провадження №70070397 та наявний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_2 відчужив 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі безоплатного договору члену сім`ї (своїй матері), що також свідчить про недобросовісну поведінку відповідача та намагання уникнути відповідальності за рахунок спірного майна.

Також, суд враховує, що кошти за відчужений ОСОБА_2 транспортний засіб на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу не були використанні для погашення заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №70070397, що також свідчить про недобросовісну поведінку відповідача та намагання уникнути відповідальності за рахунок спірного майна.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів стягувача.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 у справі №127/13995/21 (провадження №61-989ск23).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_2 іншого майна, за рахунок якого він може повністю відповідати за своїми зобов`язаннями перед стягувачем у виконавчому провадженні. Також відсутні дані, що останній виконує судове рішення та виплатив ОСОБА_3 заборгованість по аліментам на утримання спільної дитини, яка станом на 01.05.2023 становила 122 538,96 грн.

Суд не може погодитись з доводами позивача ОСОБА_1 про те, що на момент укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу, транспортний засіб не перебував під арештом, адже такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом письмовими доказами. При цьому, відсутність відповідача ОСОБА_2 у момент вчинення оспорюваного правочину у Єдиному реєстрі боржників не може спростовувати того факту, що останній, будучи обізнаним про наявність відкритого виконавчого провадження з примусового стягнення з нього аліментів, діяв все ж таки недобросовісно та на шкоду стягувану ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).

З огляду на вищевикладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів сторони позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про те, що відповідач ОСОБА_2 , будучи боржником у виконавчому провадженні, з метою приховання належного йому майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення з нього аліментів та з метою недопущення звернення стягнення на майно боржника внаслідок наявної заборгованості, діяв у момент укладення договору купівлі-продажу очевидно недобросовісно та зловживав правами стосовно стягувача ОСОБА_3 , а отже порушував майнові інтереси стягувача.

Таким чином, оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 31.01.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки був вчинений з метою уникнення відповідальності відповідача за рахунок цього майна, що є порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України, та за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсними відповідно до ст. 234 ЦК України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що задоволення позовних вимог за зустрічним позовом в свою чергу виключає задоволення первісного позову ОСОБА_1 , тому у задоволенні первісного позову слід відмовити повністю.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем за зустрічним позовом при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн. що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 21.08.2023, тому зазначені витрати підлягають стягненню в рівних частках з відповідачів на користь позивача, тобто по 536,80 грн. з кожного.

Враховуючи викладене та керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 2, 3, 13, 202-204, 215, 234, 655, 662 Цивільного кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», статтями 2, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання договору купівлі-продажу недійсним, - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (HONDA CR-V, ДНЗ: НОМЕР_1 , він код 2HKRW6H37HH218054, колір: БІЛИЙ) №8045/2023/3631058 від 31.01.2023 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складений 10 березня 2024 року.

С у д д я: