КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 370/1225/23
провадження № 22-ц/824/3467/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Усковій А. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року в складі судді Білоцької Л. В.,

встановив:

22.05.2023 Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилалось на ті підстави, що 20.03.2019 ОСОБА_1 уклала з АТ "Альфа-Банк" угоду про надання споживчого кредиту №501123303, відповідно до якої Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. У випадку невиконання позичальником умов кредитного договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 22. 01.2023 виникла заборгованість в розмірі 46033,42 грн.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" затверджено рішення про зміну найменування АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк". Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "Сенс Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 033,42 грн та відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501123303 від 20.03.2019 року в сумі 46 033,42 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» 2 684 грн судових витрат по сплаті судового збору.

30.11.2023 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору між сторонами, за яким позивач просить стягнути заборгованість, а також факт передачі грошових коштів за цим договором.

Водночас, меморіальний ордер №25003 не відповідає вимогам первинного документа, оскільки не містить підпису особи, яка отримала такі кошти.

З наданих позивачем копій виписок фактично неможливо прочитати наявну в них інформацію.

Щодо позовної вимоги про стягнення комісії зазначила, що норма договору про стягнення комісії та інших платежів, відмінних від відсотків чи пені суперечить приписам частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" та є нікчемною.

Зазначила, що нею було безпідставно сплачено комісію за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 29 700 грн, яка має бути зарахована як сплата заборгованості за тілом кредиту.

Провівши нескладні арифметичні обрахунки, сторонам відповідача приходить до висновку, що позивачем надмірно нараховано та стягнено 21 926,64 грн відсотків за користування кредитом.

Вважає, що суд першої інстанції до розгляду справи підійшов формально, не повністю з`ясував обставини справи, не надав належної оцінки кожному з наданих позивачем доказів, розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем не перевірив.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу АТ "Сенс Банк" не скористалось.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 надіслала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 березня 2019 року ОСОБА_1 запропонувала АТ "Альфа-Банк" укласти угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії (оферта), яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк", що укладений між ОСОБА_1 та Банком на наступних умовах: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту - 60 000 грн, процентна ставка -33% річних, 28% за період з12-го по 23-й місяць користування кредитом; 23% - за період з 24 -го по 48 -й місяць користування кредитом; тип ставки -фіксована, строк кредиту 48 міс.

Відповідно до п. 1 Оферти, під час користування кредитом ОСОБА_1 запропонувала Банку надавати їй послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором, за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: (б) за обслуговування кредиту 1,50% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ.

Дата повернення кредиту -20.03.2023 року.

Кредит надається позичальнику:

- для споживчих потреб. Розмір -32 560,59 грн, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Альфа-Банк",МФО 300346;

- повернення заборгованості за кредитним договором №501012645 від 19.03.2018. Розмір 27 439,41 грн, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ "Альфа-Банк", МФО 300346.

В додатку №1 та Додатку №4 , що є невідємною частиною Угоди, запропонувала визначити: детальний розпис складових загальної вартості кредиту, реальної річної процентної ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процінтів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за Угодою.

АТ "Альфа-Банк" підписано акцепт на укладення Угоди про надання кредиту №501123303, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії 20.02.2019 (а.с. 4).

Відповідно до додатку №1 до Угоди про надання кредиту №501123303 від 20.02.2019 - Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, сукупний розмір процентів за користування кредитом становить 48 781,89 грн, сукупний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування становить 43 200 грн.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості станом на 22.01.2023 заборгованість ОСОБА_1 за Угодою про надання кредиту №501123303 від 20.02.2019 становить 46 033,42 грн, а саме: за кредитом - 26548,32 грн; за відсотками - 7 785,10 грн, за комісією - 11 700 грн.

При цьому, ОСОБА_1 було сплачено: тіла кредиту - 33 451,68 грн; відсотків -39 557,16 грн; комісії за обслуговування кредиту - 29 700 грн.

12.04.2023 на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про виконання договірних зобов`язань, яка залишена відповідачем без виконання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит на умовах, передбачених договором. Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості, а також випискою по рахунку, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 26 548,32 грн; за відсотками - 7 785,10 грн, за комісією - 11 700 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено у такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набранням чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором.

Отже, встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, зокрема, комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21.

У справі, яка переглядається, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Щодо умов кредитного договору про сплату щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування.

Розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором.

Розрахунково-касове обслуговування є однією з базових операцій банків. Будь-яка операція - і пасивна, і активна, і надання послуг - неминуче супроводжується здійсненням платежу, отже - розрахунковим чи касовим обслуговуванням відповідного клієнта. Причому виконання таких операцій виконуються за дорученням клієнтів, яких банки здійснюють платежі, чи касові операції.

Банки на договірній основі здійснюють розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів і виконують їх розпорядження щодо перерахування коштів з рахунків, за що стягують плату з клієнтів у вигляді комісійної винагороди.

Отже, касове обслуговування - це сукупність банківських операцій з прийняття готівкових коштів від клієнтів і зарахування їх на відповідні банківські рахунки та видачі з клієнтських рахунків через касу банку готівкових коштів згідно з розпорядженням клієнтів на цілі, передбачені чинним законодавством.

Касові операції виконуються відповідно до інструкції з організації емісійно-касової роботи в установах банків України.

У справі, що переглядається, 20 березня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ "Альфа-Банк" укладено Угоду у вигляді оферти і акцепту, згідно з якою банк надав їй кредит для споживчих потреб у розмірі 60 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 33 % річних; 28% річних за період з12-го по 23-й місяць користування кредитом; 23% - за період з 24 -го по 48 -й місяць користування кредитом; тип ставки -фіксована, строк кредиту 48 місяців.

Згідно з пунктом 2 позичальнику для повернення заборгованості відкрито рахунок № НОМЕР_3 .

Відповідно до пункту 1 Угоди встановлено сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту - 1,50% від суми кредиту.

Згідно з графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг за Угодою, загальний розмір плати за обслуговування кредиту (43 200 грн) майже такий як загальний розмір процентів за користування кредитом (48 781,89 грн) та наближений до розміру кредиту, отриманого ОСОБА_1 для власних потреб (60 000 грн).

Вказані розміри плати за обслуговування кредиту у порівнянні з розмірами процентів та отриманого розміру кредиту не можна визнати справедливими та розумними.

Водночас у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.

Умови угод, їх укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, в підпункті (б) п. 1 угоди про надання кредиту № передбачено, що комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в Банку сплачується згідно діючих тарифів банку, що свідчить про те, що вказані послуги оплачуються окремо.

Ураховуючи, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення п. 1 угоди (акцепту) про надання кредиту № та Додатку 1 до нього від 20.012019 про встановлення плати за обслуговування кредиту (за розрахунково-касове обслуговування) у розмірі 1,50 % від суми кредиту щомісяця у кредитному договорі, укладеному між ОСОБА_1 та АТ «Альфа- Банк» є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

Враховуючи, що згідно наданих Банком розрахунків, ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за нікчемною умовою кредитного договору було сплачено 29 700 грн, з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 633,42 грн, що є тілом кредиту, виходячи з такого розрахунку: 26 548,32 грн (заборгованість за тілом) +7 785,10 грн (заборгованість за відсотками) - 29 700 грн (сплачена комісія) =4 633,42 грн.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням стягнутої суми заборгованості за кредитним договором № 501123303 від 20 березня 2019 року з 46 033,42 грн до 4 633,42 грн.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів отримання кредитних коштів є необґрунтованими та спростовуються сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, в тому числі виписками по рахунку, які є належними та достатніми доказами на підтвердження вказаної обставини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 , судовий збір за подання позовної заяви підлягає зміні, шляхом зменшення його розміру з 2 684 грн до 270,01 грн ( 10,06% задоволених вимог).

За подання апеляційної скарги з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 620 грн судового збору.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором № 501123303 від 20 березня 2019 року з 46 033,42 грн до 4 633,42 грн, а також розмір судового збору з 2 684 грн до 270,01 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 3 620 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук