Справа №345/32/24
Провадження № 2/345/231/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2024 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Миговича О.М.

з участю секретаря судового засідання Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_7 , який постійно проживав в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина на майно - житловий будинок загальною площею 148,6 кв.м., житловою площею 62,6 кв.м. з по господарськими спорудами та будівлями за адресою АДРЕСА_1 . Позивачка мала на меті успадкувати майно та звернулась до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу в Івано-Франківській області Перегінець Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька. Під час звернення нотаріусом було оглянуто представлені документи і виявлено, що видати Свідоцтво про право власності на спадщину за законом на житловий будинок спадкоємцю неможливо, в зв`язку з тим, що відсутнє право власності та реєстрація права власності на вказаний житловий будинок. Тому, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

В судове засідання представник позивача подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви, в якій вказують, що не заперечують щодо задоволення позову, просять розгляд справи проводити без їх участі.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовпідлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно дост.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (а.с.9).

Постановою від 25.10.2023 №147/02-31 приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу в Івано-Франківській області Перегінець Л.В. відмовила ОСОБА_1 видати Свідоцтво про право власності на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що відсутнє право власності та реєстрація права власності на вказаний житловий будинок (а.с.10-11).

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Калуської міської ради народних депутатів від 31.03.93 № 92 «Про індивідуальне будівництво: надання земельних ділянок у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва» та списку громадян, яким виділено земельні ділянки на власних городах під будівництво індивідуальних житлових будинків ОСОБА_7 надано у безстрокове користування земельну ділянку з земель міської забудови в м. Калуші для будівництва житлового будинку (а.с.37-38,39).

На підставі технічного паспорту виготовленого ОКП «Івано-Франківським ОБТІ» від 21.08.2023 встановлено, що житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , збудований в 2014 році, в літній кухні проведена реконструкція в 2014 році без дозвільних документів. Житловий будинок складається із: цоколя: І комори площею 26,0 кв.м., ІІ комори площею 19,0 кв.м., разом по цоколю 45 кв.м.; 1 поверх: 1. коридор площею 3,2 кв.м. 2. коридор площею 9,6 кв.м., 3. коридор площею 7,2 кв.м., 4. житлова кімната площею 16,7 кв.м., 5. житлова кімната площею 18,7 кв.м., 6. житлова кімната площею 27,2 кв.м., кухня площею 13,7 кв.м.,8. ванна площею 7,3 кв.м. Разом по 1 поверсі -103,6 кв.м. Разом по літері A - 148 кв.м. (а.с.5-9).

Згідно довідки №00188 від 21.08.2023 виданої ОКП Івано-Франківським ОБТІ станом на 21.08.2023 до складу домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 входили Житловий будинок літ. «А», літня кухня літ «Б», стайня літ «В», стодола літ. «Г», убиральня літ. «Д». В літній кухні літ. «Б» проведена реконструкція в 2014 році без дозвільних документів. Згідно архівних даних реєстрація права власності на дане домоволодіння в ОКП «Івано-Франківським ОБТІ» не проводилась (а.с.22).

Отож з матеріалів справи встановлено, що до складу домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 входять Житловий будинок літ. «А», літня кухня літ «Б», стайня літ «В», стодола літ. «Г», убиральня літ. «Д». В літній кухні літ. «Б» проведена реконструкція в 2014 році без дозвільних документів, що вважається самочинним будівництвом.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Варто зауважити, що для того щоб визнати об`єкт самочинним будівництвом, достатньо аби об`єкт містив такі ознаки:

об`єкт нерухомості збудований або будується на земельній ділянці, яку не було відведено для цієї мети;

об`єкт нерухомості збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проєкту;

об`єкт нерухомості збудований або будується з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Однак існують випадки, коли можливо визнати право власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду, зокрема:

надання земельної ділянки в установленому порядку особі, яка здійснила самочинне будівництво, під уже збудоване майно і визнання права власності за цією особою;

визнання права власності на нерухоме майно на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, на якій майно збудовано, якщо це не порушує права інших осіб.

Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 р. у справі № 910/2939/19З дійшов до наступного правового висновку: "зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного".

Варто звернути увагу на те, що передумовою звернення до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва є розгляд цього питання компетентними органами.

Так, Верховний Суд у постанові від 23.09.2019 р. у справі № 309/3887/17 як підставу в задоволенні позовних вимог звернув увагу на те, що Позивач не звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкта до експлуатації в установленому законом порядку, а одразу звернувся до суду з позовом про визнання права власності.

Окремо варто зазначити, що в разі здійснення самочинного будівництва неможливо визнати право власності на будівельні матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва.

Зазначену правову позицію наведено Верховним Судом у постанові від 03.06.2020 у справі № 722/1882/16-ц, де суд касаційної інстанції наголосив на тому, що "не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Визнання права власності на будівельні матеріали, використані для будівництва цих об`єктів, є неправильно обраним способом захисту".

Правові позиції Верховного Суду покликані забезпечити сталість та єдність судової практики та є обовязковими до застосування судами при вирішенні спорів.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновків про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову в тій частині спору щодо визнання за позивачем права власності на самочинне збудоване майно, а також на будівельні матеріали, що використані на самочинне будівництво літньої кухні.

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Ч.1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1. ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. А ч.3 цієї статті передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги, частково підлягають до задоволення в межах обґрунтовано та підставно заявлених позовних вимог і слід визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок садибного типу з по господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А», стайні літ. «В», стодоли літ. «Г», убиральні літ. «Д», а в решті вимог позову слід відмовити за вищенаведених підстав.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на на житловий будинок садибного типу з по господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А», стайні літ. «В», стодоли літ. «Г», убиральні літ. «Д».

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: