Справа № 462/68/17 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/811/3350/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря Цьони С.Ю.,

з участю: представника боржника ОСОБА_1 адвоката Квака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича під час виконання судового рішення,-

в с т а н о в и в:

В липні 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Квака В.В., звернувся до суду зі скаргою в порядку ст.447 ЦПК України, і просив визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. у виконавчому провадженні №71941658 щодо відмови у скасуванні арешту грошових коштів на картковому рахунку IBAN НОМЕР_1 в АБ «УКРГАЗБАНК», призначеному для зарахування заробітної плати ОСОБА_1 від ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально виконавчої служби України», та зобов`язати цього приватного виконавця скасувати арешт грошових коштів на вказаному рахунку.

В обґрунтування скарги посилався на те, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком В.І. з 02.06.2023 року здійснюється виконавче провадження №71941658 з примусового виконання виконавчого листа №462/68/17, виданого 01.04.2021 року Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 142500 дол. США за договором позики. У цьому виконавчому провадженні приватний виконавець Меленчук В.І. своєю постановою від 06.06.2023 року наклав арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови. На виконання зазначеної постанови АБ «Укргазбанк» заблоковано кошти, що знаходяться на його банківському рахунку НОМЕР_1 , який відкритий і на який зараховується виключно його заробітна плата. 20.07.2023 року він звернувся до приватного виконавця Меленчука В.І. із заявою про зняття в порядку ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешту з коштів на рахунку для отримання заробітної плати. Однак, зазначена заява була проігнорована приватним виконавцем і арешт із коштів на такому рахунку не знято, що свідчить про його неправомірну бездіяльність, яка порушує права боржника, оскільки не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмірів відрахувань такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року скаргу боржника ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича, що полягає у не знятті арешту з коштів на поточному рахунку НОМЕР_1 , який відкритий у АБ «Укргазбанк» (код банку 320478) на ім`я ОСОБА_1 для виплати заробітної плати, що накладений приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком Володимиром Ігоровичем на підставі постанови про арешт коштів боржника від 06.06.2023 року в межах виконавчого провадження №71941658 щодо примусового виконання виконавчого листа №462/68/17, виданого Залізничним районним судом м. Львова 01.04.2021 року.

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича зняти арешт з коштів на поточному рахунку НОМЕР_1 , який відкритий у АБ «Укргазбанк» (код банку 320478) на ім?я ОСОБА_1 для виплати заробітної плати, що накладений приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком Володимиром Ігоровичем на підставі постанови про арешт коштів боржника від 06.06.2023 року в межах виконавчого провадження №71941658 щодо примусового виконання виконавчого листа №462/68/17, виданого Залізничним районним судом м. Львова 01.04.2021 року.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив стягувач ОСОБА_2 .

Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Покликається на те, що з боку приватного виконавця не було ігнорування заяви боржника ОСОБА_1 та навпаки відповідь надано в межах строку, визначеного чинним законодавством.

Звертає увагу на те, що АБ «УКРГАЗБАНК», на який нормами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», покладений обов`язок визначати статус рахунку та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунки виконали - АБ «УКРГАЗБАНК» накладено арешт на рахунок № НОМЕР_1 . Зазначене свідчить про те, що банк не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. Враховуючи вищенаведене, звернення скаржника щодо неправомірності дій приватного виконавця не є обґрунтованим, та заява щодо зняття арешту з рахунку не була ігнорована з боку приватного виконавця Меленчука В.I.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.

В судове засідання, з`явився представник боржника ОСОБА_1 адвокат Квак В.В., інші учасники справи не з`явилися, будучи повідомленими належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Судове засідання було призначено на 14.30 год. 11 березня 2024 року, о 16.48 год., після розгляду вказаної справи, від приватного виконавця Меленчука В.І. надійшло письмове клопотання про відкладення судового засідання без зазначення поважності причин неявки.

Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника боржника ОСОБА_1 адвоката Квака В.В. на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги в порядку ст.447 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, щоне скасування арешту з карткового рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від боржника заяви та документального підтвердження призначення вказаного рахунку для зарахування на нього заробітної плати приватний виконавець діяв всупереч вимог Закону № 1404-VIII, тобто допустив неправомірну бездіяльність, чим порушив права боржника на отримання винагороди за працю, які підлягають захисту у спосіб, визначений статтею 451 ЦПК України - шляхом визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання приватного виконавця зняти арешт з коштів на такому рахунку боржника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом встановлено, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. перебуває виконавче провадження №71941658, відкрите за постановою від 02.06.2023 року, з примусового виконання виконавчого листа №462/68/17, виданого 01.04.2021 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 142 500 дол. США за договором позики (а.с. 31-32).

Постановами приватного виконавця від 02.06.2023 року та 06.06.2023 року (а.с.33-34) в межах виконавчого провадження №71941658 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Також встановлено, що згідно постанови про арешт коштів боржника від 06.06.2023 року накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», який відкритий на ім?я ОСОБА_1 .

Згідно довідки ПАТ АБ «Укргазбанк» №5-290/13/859/2023 від 20.06.2023 року, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок для виплати заробітної плати від ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» в гривнях №0775.100101.980 IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк» (а.с.7). На цей рахунок ОСОБА_1 безготівково зараховується виключно заробітна плата від ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», а інших зарахувань не було, що підтверджується випискою по рахунку за період з 01.04.2023 року по 23.10.2023 року (а.с.66).

ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. із письмовою заявою, датованою 04.07.2023 року і отриманою виконавцем 20.07.2023 року, в якій просив зняти арешт із його коштів (заробітної плати), які знаходяться на рахунку для виплати заробітної плати від ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», додавши до заяви довідку про доходи з місця роботи із зазначенням номеру рахунку, на який зараховується заробітна плата (а.с.8).

27 липня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Меленчук В.І. надав відповідь на заяву ОСОБА_1 від 04.07.2023 року про те, що з 06.05.2023 року існує новий, особливий порядок звернення стягнення на грошові кошти, який визначений Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану». Відповідно до положень вказаного закону можна визначити за заявою боржника рахунок для здійснення видаткових операцій у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Для того, що визначити поточним рахунок боржника ОСОБА_1 для здійснення видаткових операцій у розмірі двох мінімальних заробітних плат, необхідно в заяві зазначити конкретний номер рахунку (а.с.25).

Таку заяву було отримано приватним виконавцем від боржника 09.08.2023 року і постановою від 10.08.2023 року було визначено рахунок IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк» для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох мінімальних розмірів заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року (а.с. 44 зворот - 46).

Постановою від 10.08.2023 року (а.с. 49-50) приватний виконавець Меленчук В.І. звернув стягнення на доходи ОСОБА_1 , які він отримує у ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», шляхом здійснення відрахувань із доходів боржника у розмірі 20 % щомісяця до повного погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статей 1, 5 Закону №1404-VIII Про виконавче провадження, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 року в справі № 756/8815/20, провадження № 14-218цс21.

Згідно ч.1, ч.2 статті 56 Закону №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону № 1404-VIII).

При цьому, частина перша та друга статті 48 Закону № 1404-VIII чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відтак, частиною другою статті 48 Закону №1404-VIII встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі №905/361/19, провадження №12-28гс20, (пункт 7.13 постанови).

За змістом частин першої та другої статті 68 Закону №1404-VIII, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII, на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону №1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону №1404-VIII).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України Про виконавче провадження, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку, та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів, згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України Про виконавче провадження.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України Про виконавче провадження).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі №905/361/19, провадження №12-28гс20 (пункти 7.14, 7.15 постанови).

При цьому, передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону №1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку із накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак, це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Одночасно необхідно звернути увагу, що наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

Таким чином, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю, на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Так, при розгляді скарги встановлено, що поточний рахунок IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», на кошти на якому накладено арешт згідно постанови приватного виконавця Меленчука В.І. про арешт коштів боржника від 06.06.2023 року у ВП № 71941658 відкритий ОСОБА_1 для виплати заробітної плати від ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України».

Водночас приватним виконавцем згідно постанови від 10.08.2023 року звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які він отримує у ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», шляхом здійснення відрахувань із доходів боржника у розмірі 20 % щомісяця до повного погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням зі щомісячним звітом підприємства про здійснення цих відрахувань.

За наведених обставин, на час розгляду скарги із заробітної плати ОСОБА_1 щомісячно проводяться утримання на підставі виконавчого документа в розмірі 20 % заробітної плати і лише після проведення утримань на картковий рахунок ОСОБА_1 IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк» перераховується заробітна плата, проте на кошти цього рахунку накладено арешт.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 надав приватному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є його заробітною платою, яка розміщена на рахунку призначеному для зарахування заробітної плати, однак приватний виконавець в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII арешту з грошових коштів не зняв.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) сформульовано правовий висновок, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків ухвали суду першої інстанції від 23.10.2023 року щодо наявності підстав для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області МеленчукаВ.І., оскільки вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними обставинами справи, які є документально підтвердженими, та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 15.03.2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.