Номер провадження: 22-ц/813/2884/24
Справа № 491/1198/23
Головуючий у першій інстанції Надєр Л.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Непомнющий Олександр Миколайович

на ухвалу Ананьївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до 3 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій ДСНС України про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном,

встановив:

23 жовтня 2023 року ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому просить визнати за ним за набувальною давністю право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача не чинити йому та членам його родини перешкоди у користуванні вказаною вище квартирою.

Разом із позовною заявою, ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову у якій просив заборонити його виселення та членів його родини з вказаної вище квартири.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що предметом спору у цій справі є визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на зазначену вище квартиру, в якій він проживає разом зі своєю сім`єю більше 10 років.

В серпні 2023 року позивач отримав лист адресований відповідачем, датований 04 травня 2023 року, в якому серед іншого зазначено, що позивач є нібито наймачем службового (відомчого) житлового приміщення, яке знаходиться на балансі відповідача. Також роз`яснено особливості договору найму службового житлового приміщення та повідомлено, що відповідач не має можливості вільно користуватися та володіти своїм майном, тобто використовувати вказану квартиру для проживання діючих осіб рядового та начальницького складу та працівників, які виконують свої службові обов`язки, в тому числі участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в умовах воєнного стану. Позивачу роз`яснено, що згідно ст. 124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою та організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Зважаючи на те, що позивач не перебуває в трудових правовідносинах з відповідачем, з огляду на відсутність правових підстав для користування службовим житлом, відповідач порушив питання про звільнення позивачем та його родиною вказаної вище квартири та її передачу до ЖКВ Центру у строк до 01 червня 2023 року.

На думку позивача, існують обґрунтовані підстави, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може бути утруднено чи унеможливлено виконання рішення суду, оскільки позивач зі своєю родиною можуть бути виселені зі спірної квартири, до ухвалення судом рішення по суті спору.

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2023 року повернуто ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Непомнющий О.М. звернувся з апеляційною скаргою у якій просить скасувати ухвалу Ананьївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2023 року та постановити нову, якою заборонити його виселення та членів його родини з квартири АДРЕСА_1 .

Підставою апеляційного оскарження є порушення судом норм процесуального права, зокрема положень статей 150, 153 ЦПК України, у тому числі неврахування судом наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивач та його сім`я на протязі тривалого часу зареєстровані та проживають у вказаній вище квартирі, при цьому, а ні позивач, а ні його дружина ніколи не були робітниками і службовцями 3 Спеціального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій ДСНС України та не припиняли трудові відносини з відповідачем.

Зважаючи на ту обставину, що відповідач звернувся до позивача у письмовій формі з вимогою про виселення з квартири, відтак на переконання скаржника існують обґрунтовані підстави вважати, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову може бути утруднено чи унеможливлене виконання рішення суду.

На вказану апеляційну скаргу, 3 Спеціальний центр швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій ДСНС України подало відзив у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , залишити без змін ухвалу Ананьївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2023 року.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року, з огляду на положення ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження за матеріалами, що містяться у справі, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про повернення заяви, право на апеляційне оскарження якої регламентовано п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Повертаючи позивачу заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що в порушенням вимог ч.1 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову не зазначено пропозиції позивача щодо зустрічного забезпечення або докази відсутності підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову. Також у документах, доданих до заяви про забезпечення позову, як і у документах, доданих до позовної заяви, відсутні відомості щодо членів родини позивача, які підтверджують склад його сім`ї та зареєстрованих осіб у вказаній вище квартирі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 151 ЦПК України).

Зустрічне забезпечення по своїй суті є гарантією відшкодування можливих збитків відповідача, має на меті забезпечити баланс інтересів сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути внаслідок застосування судом забезпечувальних заходів.

За приписами частини шостої статті 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення не є підставою для скасування оскаржених судових рішень, оскільки не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 21 грудня 2020 року у справі N 487/5726/19, від 30 червня 2021 року у справі N 752/2342/19, від 23 грудня 2022 року у справі N 760/34352/21, від 02 березня 2023 року у справі N 643/14180/21 (провадження N 61-11379св22).

Випадки, у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення передбачено частиною третьою статті 154 ЦПК України, однак зміст оскаржуваної ухвали не містить відомостей про те, що такі обставини були встановлені судом і саме ці обставини слугували правовою підставою для прийняття оскаржуваної постанови.

За таких обставин, відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, у даному конкретному випадку, не є підставою для повернення заяви про забезпечення позову, оскільки не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду також і про те, що відсутність доказів, які мають бути надані позивачем у обґрунтування заяви про забезпечення позову, у даному конкретному випадку - відомості щодо членів родини позивача, які підтверджують склад його сім`ї та зареєстрованих осіб у оспорюваній квартирі, можуть слугувати правовою підставою для повернення заяви про забезпечення позову, оскільки ця обставина (не надання доказів) є підставою для прийняття судом процесуального рішення, передбаченого ч.7 ст. 153 ЦПК України (ухвала про відмову у забезпеченні позову).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що до позовної заяви позивачем було долучено окрім копії власного паспорта, також копію паспорта ОСОБА_2 , про що зазначено у додатках до позовної заяви, що вказує на помилковість наведених вище висновків суду першої інстанції.

На зазначене вище, суд не звернув належної уваги та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для повернення позивачу заяви про забезпечення позову з вказаних вище підстав , тому оскаржувана ухвала Ананьївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2023 року підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо можливості прийняття судом апеляційної інстанції рішення за результатами вирішення питання про забезпечення позову, як про те просить скаржник, колегія суддів зауважує про таке.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову.

Частиною першою статті 381 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.

Відповідно до положень пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Стаття 374 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік повноважень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до змісту частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Повноваження суду апеляційної інстанції скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, кореспондуються зі статтею 379 ЦПК України, якою передбачено підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стаття 379 ЦПК України передбачає підстави для скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду справи, що означає, що розгляд справи не було завершено, а ухвала, якою такий розгляд завершено, не відповідає нормам процесуального права та розгляд справи потрібно продовжити по суті.

Нормами ЦПК України визначено порядок вирішення судом питання забезпечення позову.

Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову після відкриття провадження у справі подається до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (частина сьома статті 153 ЦПК України).

Відповідно до частини одинадцятої статті 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Апеляційний суд, вирішуючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції про повернення позивачу заяви про забезпечення позову, позбавлений процесуальної можливості прийняти рішення по суті заяви про забезпечення позову, як про те просить скаржник, зважаючи на процесуальний порядок вирішення цього питання, яке не було предметом розгляду судом першої інстанції.

З огляду на положення статті 379 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, повинен направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, а не вирішувати питання забезпечення позову по суті, до вирішення цього питання місцевим судом.

Саме такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 234/604/16-ц.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Ананьївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2023 року і направлення справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374,379, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Непомнющий Олександр Миколайович задовольнити частково.

Ухвалу Ананьївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова