Провадження № 2/522/1499/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сулими А.С.,

сторони в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 83 447,34 грн,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 83 447,34 грн.

В обґрунтування своїх вимог банк посилався на те, що 14.09.2010 між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 25 000,00 грн на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, проте відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим станом на 02.07.2019 виникла заборгованість в сумі 83 447,34 грн, яка складається з 34 208,28 грн заборгованості по тілу кредиту, 21 397,51 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 22 585,83 грн заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання, 805,85 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 3 949,87 грн штрафу (процентна складова).

18.09.2019 Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/12049/19 ухвалено заочне рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 83 447,34 грн задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 14.09.2010 № б/н в сумі 34 208,28 грн та понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 787,49 грн. В решті вимог позову відмовлено.

15.07.2020 постановою Одеського апеляційного суду рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2019 у справі № 522/12049/19 в частині відмови у задоволені частини вимог залишено без змін.

07.12.2022 ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою, у якій просить суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2019 у справі № 522/12049/19, прийняти її до розгляду, скасувати заочне рішення суду, а справу призначити до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами позовного провадження.

Заяву обґрунтовано тим, що відповідач поштову кореспонденцію у даній справі не отримувала, в тому числі і заочне рішення суду від 18.09.2019, про існування якого вона дізналася лише 10.08.2022 при підготовці угоди з продажу майна з Єдиного реєстру боржників та виявила, що вона є боржником у ВП № 69604178 щодо стягнення з неї боргу на користь АТ КБ «ПриватБанк». Після чого її представник 19.10.2022 ознайомилася із матеріалами справи № 522/12049/19. Разом з тим, з даним рішенням вона не згодна та просить суд його скасувати.

06.04.2023 ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 18.09.2019 у справі № 522/12049/19 задоволено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2019 у справі № 522/12049/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 83 447,34 грн скасовано, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.05.2023 на 13 год. 30 хв.

Розгляд справи судом неодноразово відкладався, проте відповідачка не скористалась своїм правом на участь у судовому засіданні та не подала до суду відзиву на позовну заяву.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що вимоги позивача в яких судом першої інстанції йому було відмовлено були предметом перегляду суду апеляційної інстанції та в цій частині залишені без змін, суд розглядає вимоги позовної заяви лише в частині основної заборгованості за тілом кредиту в сумі 34 208,28 грн, що не було предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 14.09.2010 між АТ КБ «ПриватБанк»та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 25 000,00 грн шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 12-33).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг позичальника від 14.09.2010 не містить розміру тіла кредиту, процентної ставки, суми комісії, строку повернення кредиту, а також умов щодо відповідальності боржника за невиконання/прострочення виконання зобов`язання.

Тобто, вказана Анкета-заява не містить жодної інформації щодо кредитування, а містить лише персональну інформацію щодо ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, суд враховує, що в матеріалах справи містяться надана ОСОБА_1 виписка АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів по її рахунку за період з 01.01.1999 по 10.11.2019, якою підтверджується користування відповідачкою коштами банку (а.с. 68-80, 133-144).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором по тілу кредиту станом на 02.07.2019 становить 34 208,28 грн.

У заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 зазначала про неправильність розрахунку банком заборгованості за кредитним договором від 14.09.2010, проте нею не надано контррозахунку заборгованості.

Доказів повернення відповідачкою зазначеної суми коштів банку, матеріали справи також не містять.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, рішення «Трух проти України» від 14.10.2003).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-X) (§ 46 рішення від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

За таких обставин, суд вважає, що строк виконання відповідачем грошового зобов`язання настав з пред`явленням позивачем позову, відповідачем контррозрахунку заборгованості чи доказів сплати боргу суду не надано, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 34 208,28 грн.

В іншій частині вимог банку заочне рішення суду набрало законної сили та не переглядалось судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Враховуючи, що суд здійснює розподіл судового збору у справі в цілому, а також те, що за результатами вирішення даного спору позов банку задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 787,42 грн.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 83 447,34 грн, в частині стягнення основної заборгованості в сумі 34 208,28 грн задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д) 34 208,28 грн заборгованості за кредитним договором від 14 вересня 2010 року № б/н.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д) 787,42 грн витрат по сплаті судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 25.03.2024.

Суддя І.А. Павлик