Справа № 136/1946/23
Провадження № 22-ц/801/458/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 рокуСправа № 136/1946/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Медвецького С. К., Оніщука В.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2023 року, постановлене у складі судді Шпортун С. В. у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказав, що 03 січня 2019 року банк із ОСОБА_1 уклали договір № б/н, на підставі якого банк відкрив для відповідача кредитний рахунок, встановив початковий кредитний ліміт, а ОСОБА_1 отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшувався . Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг в «ПриватБанк»», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором, станом на 23.08.2023 року у неї виникла заборгованість за кредитом у розмірі 38449 грн., з яких: 31894,32 грн тіло кредиту, 6664,68 грн заборгованість за відсотками Просив суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Липовецького районного суду від 14 грудня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" суму заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 03.01.2019 станом на 23.08.2023 в сумі 31 894 грн. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати й ухвалити нове рішення про стягнення з відповідачки на користь банку заборгованість за відсотками у розмірі 6554,68 грн. Вказав, що суд не звернув увагу, що зміст кредитного договору зафіксовано в анкеті-заяві, умовах надання банківських послуг, правилах користування платіжною карткою та тарифах; на оформлення договору відповідач висловила згоду, підтвердивши її особистим підписом у анкеті-заяві і її підпис свідчить про укладення договору в письмовій формі; відповідач була належним чином повідомлена про умови кредитування, у тому числі і про порядок нарахування відсотків.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4ст. 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і оскаржуваної частини рішення, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що 03.01.2019 ОСОБА_1 виявила намір на отримання кредиту, звернувшись до АТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою, у якій зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви відповідач відповідно до ст.634 ЦК України в повному обсязі приєдналась до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку, та які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування. Відповідач зобов`язалась самостійно ознайомлюватись із змінами умов та правил надання банківських послуг на офіційному сайті банку (а.с.23).

До позову банк додав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту (а.с.11-15).

Відповідно до довідки виданої АТ КБ «Приват Банк» за підписом керівника напрямку операційного обслуговування, гр. ОСОБА_1 за картковим рахунком № НОМЕР_1 було змінено кредитний ліміт з 14.02.2022 на 33 000 грн. (а.с.9).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем на підтвердження обставин зазначених у позові, станом на 23.08.2023 ОСОБА_1 має заборгованість, яка становить 38 449,00 грн. та складається з: 31 894,32 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 6 554,68 грн., - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн., - заборгованості за комісією; 0,00 грн., - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні обрані відповідачем умови та правила банківських послуг за типом конкретного продукту (картки), відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, самі по собі надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив надані банком докази про погодження між сторонами усіх умов кредитного договору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, виникнення правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору за обраним типом кредитного продукту та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази.

Разом з тим, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме додані ним до позову «Умови і правила надання банківських послуг» були надані відповідачеві під час підписання заяви позичальника.

Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 03.01.2019 року. Це положення узгоджується також із правовою позицією у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі №6-16цс-15.

Також, з матеріалів справи вбачається, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»), а підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», повідомив відповідача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважав узгодженими банк. До такого правового висновку дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Звертаючись до суду з позовом, банк додав до позовної заяви докази на підтвердження погодження умов кредитування, зокрема, копію анкети-заяви та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Контракт», «Універсальна Голд».

Однак, підписана ОСОБА_1 03.01.2019 року анкета-заява, інформацію про обраний нею тип кредитного продукту (вид платіжної картки), бажаний кредитний ліміт і обраний один з п`яти запропонованих тарифів обслуговування карт «Універсальна», не містить. Крім того, кожен вид запропонованих банком тарифів передбачає різні умови кредитування, пільгові періоди використання кредиту, базові відсоткові ставки, правила нарахування пені та штрафів.

Оскільки банк не підтвердив вид обраної ОСОБА_1 програми кредитування, не довів погодження з останньою конкретного тарифу обслуговування кредитної карти «Універсальна», що передбачав певний порядок нарахування відсотків, пені, штрафів, і не обґрунтував підстави здійснення ним саме такого розрахунку заборгованості за відсотками, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в стягненні з відповідача відсотків, а доводи апеляційної скарги є безпідставні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було правильно, всебічно і повно встановлено обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, що підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за позивачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук