30.01.2024
Справа № 469/24/19
2/469/35/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2024 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання - Потриваєвої М.А.
учасники справи та їх представники:
позивач за первісним позовом-відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 .
представник позивача - ОСОБА_2 (у режимі відеоконференції),
представник відповідача за первісним позовом-позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності на частку у спільному майні та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на будинок та поділ спільного майна подружжя,-
в с т а н о в и в :
Позивач за первісним позовом-відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 09 січня 2019 року звернулась до суду з вказаним позовом, який у подальшому надала у новій режакції, у якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з прилеглими підсобними будівлями та спорудами вартістю 178924,00 грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га по АДРЕСА_1 ; поділити вказане майно, що є їх з відповідачем спільною сумісною власністю, виділити їй частку спірного житлового будинку, визнавши за нею право власності на вказану частку спірного будинку, та виділити їй частку спірної земельної ділянки; виділити їй в натурі частину спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме: кімнати, позначені на плані в технічному паспорті на будинок (сторінка 5 техпаспорту) цифрами І площею 10,4 кв.м., цифрою 1-4 площею 10,5 кв.м., цифрою 1-3 площею 13,6 кв.м., визнавши за нею право власності на вказану частину житлового будинку, посилаючись на те, що з 28 жовтня 2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Березанського районного суду від 22 жовтня 2018 року розірвано. За час шлюбу ними придбано вказаний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 2007 року, а також відповідач на підставі рішення Коблівської сільської ради від 28 жовтня 2004 року отримав у власність вказану земельну ділянку; зазначене майно є їх спільною сумісною власністю, однак домовленості про його добровільний поділ між ними не досягнуто.
Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 05 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 27 грудня 2019 року указані справи об`єднано в одне провадження.
04 березня 2021 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Ткаченко О.І. надано заяву про зміну позовних вимог, у якій представник позивача повідомляє про залишення на розгляді суду позовних вимог:
- про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 житлового будинку з прилеглими підсобними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,
- про визнання за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з прилеглими підсобними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
04 березня 2021 року ухвалою суду заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ткаченко Олени Іванівни про зміну позовних вимог задоволено, постановлено продовжити розгляд позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 житлового будинку з прилеглими підсобними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з прилеглими підсобними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; у іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду за заявою представника позивача; підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду з викликом учасників справи.
У судовому засіданні позивач за первісним позовом-відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги первісного позову підтримали повністю та просили їх задовольнити, у задоволенні вимог зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача за первісним позовом-позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 у судовому засіданні просила у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов просила задовольнити.
Відповідач за первісним позовом-позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд відповідно до вимог ст.224 ЦПК України постановив розглядати справу без його участі, так як це не перешкоджає розгляду справи по суті.
З досліджених судом доказів вбачається, що сторони уклали шлюб 28 жовтня 2000 року (а.с.7).
Згідно з розпискою, ОСОБА_4 18 вересня 2001 року в присутності свідків отримав від ОСОБА_5 2000,00 доларів США (а.с.91).
На підставі рішення 16 сесії 3 скликання Українківської сільської ради народних депутатів від 12 квітня 2001 року №2 на ім`я ОСОБА_1 05 лютого 2002 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 2054 на земельну ділянку площею 4,90 га на території Українківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 53 (а.с.123).
Довідкою СГВК Авангард підтверджено, що згідно з рішенням загальних зборів (протокол №1 від 25 лютого 1999 року) ОСОБА_7 набуде право на земельний пай після виповнення трирічного стажу роботи, тобто з 10 травня 2000 року; рішенням загальних установчих зборів КСП Авангард (протокол № 2 від 08 лютого 2000 року) після розгляду заяв на земельну частку (пай), дано згоду на отримання ОСОБА_7 середньої земельної частки (паю) (а.с.124).
З трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що її 10 травня 1997 року видано на ім`я ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про укладення шлюбу прізвище ОСОБА_8 змінено на ОСОБА_9 (а.с.125-126).
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що у 2001 році вона продала акції та придбала для сина ОСОБА_4 житловий будинок, який оформила на нього. Вона брала розписку у сина та у власника будинку, договір купівлі-продажу будинку не читала, чому брала розписку у сина не знає, кошти з нього не брала; при передачі коштів сину були свідки. Дружина сина на той час не працювала, в будинок нічого не вкладала, зараз в ньому мешкають син та онук.
Свідок ОСОБА_10 пояснив, що мати ОСОБА_4 у 2001 році брала у нього та в інших людей в борг кошти на придбання будинку, він був присутній при передачі коштів господарям придбаного будинку.
Свідок ОСОБА_6 пояснила, що у вересні 2001 року вона за 2000 доларів США продала ОСОБА_5 в с. Коблеве будинок батьків, про отримання коштів вона писала їй розписку в присутності свідків. Будинок придбано для її сина. Коли ОСОБА_11 писав розписку матері вона не була присутня.
Свідок ОСОБА_12 пояснила, що у 2001 році батьки продали акції та купили брату Анатолію будинок в АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.22 КпШС України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічне положення містить стаття 60 СК України).
Відповідно до ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного із подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припинені шлюбу, власністю кожного з них.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).
Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно з ч.1 ст.69 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором.
Судом встановлено, що з 28 жовтня 2000 року по 22 жовтня 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Березанського районного суду Миколаївської області.
За час перебування у зареєстрованому шлюбі було придбано житловий будинок в АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі-продажу житлового будинку від 10 серпня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О.Б. та зареєстрованим в реєстрі за № 1953 (а.с.8).
Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом як на підставу позову, посилається на те, що позивач за первісним позовом ніколи ніде не працювала, він постійно працював в ВАТ Коблево, гроші на придбання спірного будинку було отримано ним під боргову розписку у його матері і тому вважає, що спірний будинок є його приватною особистою власністю.
Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:
майно, набуте нею, ним до шлюбу;
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;
житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Крім того, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є:
речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя;
кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди;
страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них;
премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статей 77-81, 89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач за зустрічним позовом-відповідач за первісним позовом, заперечуючи факт належності спірного житлового будинку до спільної сумісної власності подружжя, посилається на те, що зазначене нерухоме майно придбано за кошти, отримані ним за борговою розпискою, а тому є його особистою власністю. Разом із тим, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що ці кошти були взяті не в інтересах сім`ї та не використані в її інтересах; при укладанні договору купівлі-продажу ОСОБА_4 роз"яснено нотаріусом положення ст.ст.59, 60, 63, 65, 74 Сімейного кодексу України (а.с.8 на зв.) та він підтвердив, що перебуває у шлюбі та житловий будинок буде об"єктом спільної сумісної власності, згода іншого з подружжя на укладення цього договору отримана у встановленому законом порядку.
Отже, сторони набули спірний житловий будинок на праві спільної сумісної власності подружжя, а тому на підставі ст.70 СК України вказана майно підлягає поділу на засадах рівності часток співвласників.
Не заслуговують на увагу і доводи відповідача за первісним позовом про відсутність у дружини за час перебування у шлюбу рівня доходу, який би дозволяв придбати нерухоме майно, оскільки в силу положень статті 60 СК України відсутність самостійного заробітку (доходу) одного з подружжя не впливає на належність набутого під час шлюбу майна дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Матеріали справи не містять відомостей про відсутність самостійного заробітку (доходу) ОСОБА_1 протягом часу до набуття права власності на спірний будинок та відсутність поважних причин відсутності такого заробітку.
На підставі ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім"ю майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.
Як вбачається з досліджених судом доказів, право власності на земельну ділянку набуте ОСОБА_1 внаслідок безоплатної передачі земельної ділянки (паю), а тому не входить до складу спільного майна подружжя.
Відповідно до Закону «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною 5 такого змісту: «об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації».
Вказана норма набула чинності з 8 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.
Із урахуванням вказаних змін до СК правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільної сумісною власністю подружжя; до 8 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.
Отже, зазначена земельна ділянка не входить до складу спільної сумісної власності подружжя, у зв"язку з чим зустрічний позов задоволенню не підлягає.
Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову шляхом визнання за позивачкою права власності на частину спірного житлового будинку.
У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності на частку у спільному майні задовольнити у повному обсязі.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , житловий будинок з прилеглими підсобними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з прилеглими підсобними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на будинок та поділ спільного майна подружжя відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4289,24 грн.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: