Справа № 727/2340/24
Провадження № 4-с/727/5/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого-судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Гелка А.С.

заявника: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Першого відділу ДВС у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кучерко В.І., стягувач Комунальне підприємство «Містосервіс», -

ВСТАНОВИВ :

Боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Посилався на те, що 15.02.2024 року отримав повідомлення від «УкрСиббанк» про те, що згідно постанови державного виконавця Кучерко В.І. накладено арешт на його картку пенсійного рахунку. Того ж дня, він звернувся до державного виконавця та просив надати йому постанову про відкриття виконавчого провадження, проте ОСОБА_2 категорично відмовився надати йому таку постанову.

16.02.2024 року він звернувся до виконавця з письмовою заявою про надання постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій повідомив, що в межах виконавчого провадження №74118664 накладено арешт на його пенсійний рахунок, який є засобом цільового призначення. Зазначив, що державний виконавець в порушення вимог ч.2 ст.18 Закону не роз`яснив йому як учаснику виконавчого провадження його права та обов`язки.

Також посилався на те, що пенсія є єдиним джерелом його доходу, а арешт пенсійної картки залишив фактично його без засобів до існування. На його вимогу про негайне зняття арешту державний виконавець не відреагував.

26.02.2024 року скаржник прийшов до банку та дізнався, що 23.02.2024 року державний виконавець ОСОБА_2 незаконно відрахував з його пенсійного рахунку 4190 грн. 11 коп. При цьому, на його рахунку залишилось усього 800 гривень, що не дає йому можливості прожити цілий місяць без шкоди для життя та здоров`я. Окрім того, згідно положень ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» з боржника може бути відраховано не більше як 20 % пенсії. Тому у межах виконавчого провадження виконавець мав право відрахувати суму з його пенсійного рахунку не більше як 20%, що становить 1000 гривень. Проте, фактично державний виконавець відрахував з його пенсійного рахунку 84% пенсії.

Такими неправомірними діями державного виконавця було істотно порушено права скаржника.

Просив визнати порушення державним виконавцем Кучерко В.І. ст.28 Закону в частині вчинення умисних перешкод боржнику в отриманні копії постанови про відкриття виконавчого провадження; визнати порушення державним виконавцем Кучерко В.І. ч.3 ст.18 Закону щодо не роз`яснення боржнику його прав та обов`язків, відповідно до вимог постанови про відкриття виконавчого провадження; визнати порушення державним виконавцем Кучерко В.І. ч.2 ст.70 Закону щодо відрахування з пенсійного рахунку коштів у розмірі більше ніж 20 % пенсії; визнати, що державний виконавець ОСОБА_2 своїми незаконними діями залишив на його пенсійному рахунку кошти у сумі 800 гривень, чим порушені його права гарантовані ст.28, ст.46, ст.48 Конституції України.

Ухвалою суду від 06.03.2024 року скаргу ОСОБА_1 призначено до судового розгляду.

14.03.2024 року до участі у справі було залучено стягувача КП «Містосервіс».

Державним виконавцем Кучерко В.І. було подано письмові пояснення на скаргу. У поясненнях державний виконавець заперечував проти скарги. Зазначив, що 15.02.2024 року ним було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74118664 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь КП «Містосервіс» в сумі 3600 грн. 10 коп. та надіслано рекомендованим листом 16.02.2024 року. Згідно витягу з Трекінгу відправлень Укрпошти, боржнику відправлення вручено особисто 21.02.2024 року.

Крім того, вказував на те, що 15.02.2024 року ним було винесено постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника. Згідно відповіді ДПС про джерела та/або суми доходів від 16.02.2024 року отримано відповідь, що інформація відсутня. Згідно відповіді на запит ПФУ від 15.02.2024 року відомостей не має.

Оскільки в добровільному порядку рішення суду боржником виконано не було, повідомлень від стягувача про виконання не надходило, 23.02.2024 року виставлено платіжну інструкцію на списання коштів з арештованого рахунку в межах суми боргу з урахуванням виконавчого боргу та витрат виконавчого провадження.

Враховуючи те, що кошти списано платіжною інструкцією та перераховані відповідно до законодавства, державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів та виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Просив відмовити у задоволенні скарги.

25.03.2024 року ОСОБА_1 було подано додаткові письмові пояснення.

Заявник у судовому засіданні скаргу підтримав. Просив задовольнити.

Державний виконавець та представник стягувача КМ «Містосервіс» у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази судового провадження, матеріали виконавчого провадження, а також, враховуючи положення ч.2 ст.450 ЦПК України, у відповідності до яких неявка учасників виконавчого провадження, не перешкоджає розгляду скарги, приходить до наступного.

Як вбачається з поданої до суду скарги, боржник по виконавчому провадженню вважає, що його права були порушені, оскільки державним виконавцем було порушено вимоги ст.ст. 18, 28, 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Чинне законодавство України передбачає широке коло можливостей впливу на хід виконавчого провадження, рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця.

Гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності приватних виконавців регламентується як Законом України «Про виконавче провадження», так і відповідними положеннями процесуальних кодексів які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Відповідно достатті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 у справі № 910/7221/17 зазначив, що в силу приписів вищевказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

Пунктом 9 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Як було встановлено судом, судовим наказом Шевченківського районного суду м.Чернівці №727/3234/22 від 13.05.2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь на користь Комунального підприємства «Містосервіс» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.07.2019 року по 31.04.2022 року в сумі 3352 грн. та судовий збір у розмірі 248 грн. 10 коп.

16.02.2024 року зазначений судовий наказ стягувачем КП «Містосервіс» було пред`явлено до виконання.

15.02.2024 року державним виконавцем Кучерко В.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74118664 від 15.02.2024 року (а.в.п. 23). Постановою зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Одночасно з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 360 грн. 01 коп.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2024 року була надіслана ОСОБА_1 поштою рекомендованим листом із повідомленням на адресу АДРЕСА_1 та вручена адресату 21.02.2024 року (а.в.п.30-32).

Того ж дня, державним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, крім коштів, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено Законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, яка становить 4190 грн. 11 коп. (а.в.п.17-18).

16.02.2024 року ОСОБА_1 до Першого відділу ДВС у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було подано заяву, в якій повідомлено, що 15.02.2024 року згідно відповіді «УкрСиббанк» стало відомо про те, що на його пенсійний рахунок накладено арешт у межах виконавчого провадження №74118664 (а.в.п.15).

Тоді ж, ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Кучерко В.І. з заявою, в якій просив терміново зняти арешт з його пенсійного рахунку за № НОМЕР_1 (а.в.п.14).

22.02.2024 року ОСОБА_1 було додатково подано до виконавчої служби довідку АТ «УкрСиббанк» про те, що клієнт ОСОБА_1 станом на 22.02.2024 року має в АТ «УкрСиббанк» пенсійний рахунок НОМЕР_2 , на який накладено арешт (а.в.п.13).

Незважаючи на наявну у державного виконавця ОСОБА_2 інформацію щодо виду рахунку НОМЕР_2 , на який накладено арешт, зокрема про те, що цей рахунок є пенсійним, 23.02.2024 року державним виконавцем було стягнуто з пенсійного рахунку ОСОБА_3 кошти у розмірі 4190 грн. 11 коп. Зазначена обставина підтверджується платіжною інструкцією №831 від 23.02.2024 року (а.в.п.11).

Згідно платіжної інструкції №831 від 23.02.2024 року з рахунку ОСОБА_4 на рахунок Першого ВДВС у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перераховано грошові кошти у сумі 4190 грн. 11 коп. у рахунок стягнення за ВП №74118664 з виконання виконавчого документу: судовий наказ №727/3234/22 виданий 14.02.2023 року Шевченківським районним судом м.Чернівці.

Відповідно до розпорядження №74118664 від 26.02.2024 року, затвердженого начальником відділу Державної виконавчої служби, грошові кошти у сумі 4190 грн. 11 коп., що надійшли 23.02.2024 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №727/3234/22, виданого 13.05.2022 року, було перераховано: 3352 гривень та 248 грн. 10 коп. на користь КП «Містосервіс».

Решта грошових коштів складають витрати у виконавчому провадженні: 360 грн. 01 коп. виконавчого збору; 69 гривень витрат виконавчого провадження; 161 гривень витрати виконавчого провадження.

26.02.2024 року із вказаного рахунку державним виконавцем знято арешт.

Постановою державного виконавця Кучерко В.І. від 28.02.2024 року виконавче провадження з виконання судового наказу №727/3234/22, виданого 13.05.2022 року, було закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з сплатою заборгованості на депозитний рахунок Відділу в повному обсязі (а.в.п.2)

Судом також встановлено, що ухвалою суду від 28.02.2024 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу було задоволено частково. Судовий наказ №727/3234/22 від 13.05.2022 року, виданий Шевченківським районним судом м.Чернівці року про стягнення з ОСОБА_1 на користь на користь Комунального підприємства «Містосервіс» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.07.2019 року по 31.04.2022 року в сумі 3352 грн. та судовий збір у розмірі 248 грн. 10 коп. - скасовано.

Крім того, ухвалою суду від 13.03.2024 року допущено поворот виконання судового наказу №727/3234/22 Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13.05.2022 року за заявою Комунального підприємства «Містосервіс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

У порядку повороту виконання судового наказу №727/3234/22 від 13.05.2022 року стягнуто з Комунального підприємства «Містосервіс», розташованого в м.Чернівці, вул.Ф.Полєтаєва, 10, на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3600 грн. 10 коп.

Розглядаючи аргументи, наведені в скарзі та поясненнях, суд виходить із наступного.

Так, частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плату, пенсію як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію також визначається положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції, у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому у відповідності до пунктів 4 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція) контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції).

Частинами першою та другою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на пенсію боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення, у розмірі не більше 20 відсотків пенсії за іншими видами стягнень.

Проте, державний виконавець Кучерко В.І. в порушення зазначених вимог Закону, достовірно знаючи про те, що в межах виконавчого провадження було накладено арешт на пенсійний рахунок ОСОБА_1 , звернув стягнення на понад 80 % його пенсії, чим безумовно порушив права скаржника.

При цьому, зняття арешту з коштів, що складають пенсію, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із пенсії, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови).

Передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Проте, вказаних вимог Закону державний виконавець також не дотримався та не відреагував на заяву ОСОБА_1 від 22.02.2024 року.

Суд враховує, що на час розгляду скарги судом арешт з пенсійного рахунку скаржника державним виконавцем було знято.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 просив визнати, що державним виконавцем було порушено вимоги закону. При цьому скаржник не оскаржував будь-яких постанов, винесених у межах виконавчого провадження, не просив поновити у будь-який спосіб його права.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

Тобто, судовим рішенням при розгляді скарги на дії державного виконавця має бути поновлено саме порушене право заявника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що: «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що: «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Суд звертає увагу на те, що порушене право скаржника вже було поновлено ухвалою суду від 13.03.2024 року, якою допущено поворот виконання судового наказу №727/3234/22 Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13.05.2022 року.

При цьому, ОСОБА_1 у поданій до суду скарзі не зазначив за захистом якого саме права чи інтересу він звернувся та яким чином у разі задоволення заявлених ним вимог у скарзі будуть поновлені його права.

Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що заявником було обрано неефективний спосіб захисту його прав, заявлені в скарзі вимоги не призведуть до відновлення його прав, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.18, 76-81, 353, 432, 447, 448, 450,451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Першого відділу ДВС у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кучерко В.І., стягувач Комунальне підприємство «Містосервіс» - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду буде скаладено 26.03.2024 року.

Суддя Одовічен Я.В.