КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5606/2024
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 369/10562/22

19 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Колесник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвоката Лаухіної Вікторії Владиславівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Фінагеєвої І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 08 травня 2016 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу в позику у розмірі 1 000 000 доларів США для ремонту належного відповідачу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а остання зобов`язалась повернути грошові кошти в повному обсязі до 08 травня 2021 року. На підтвердження факту отримання грошей ОСОБА_3 видано позивачеві власноруч написану розписку.

Зазначала, що у встановлений строк відповідач ОСОБА_3 свої зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником ОСОБА_3своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивач ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на її користь 1 000 000,00 доларів США.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 один мільйон доларів США та 12 405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) грн 00 коп судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 19 грудня 2023 року представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 - адвокат Лаухіна Вікторія Владиславівна, подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що пред?явленням позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 1 000 000 доларів США, визнанням цього позову відповідачкою та, як наслідок, винесенням рішення про задоволення позову порушуються права та інтереси ОСОБА_1 , яка є кредитором відповідачки ( ОСОБА_3 ) та на користь якої з ОСОБА_3 за рішенням суду стягнуто кошти в розмірі 1 911 240,62 грн (справа № 369/6092/20) та яка пред?явила до ОСОБА_3 і ще одну майнову вимогу на суму 699 921,16 грн, звернувшись до суду з відповідним позовом (справа №369/13202/23).

Зазначає, що 04 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконанню виконавчого листа № 369/6092/20 від 31 січня 2022 року Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 1 911 240,62 грн.

Узв?язку зі злісним ухиленням ОСОБА_3 від сплати присудженої судом суми боргу, ОСОБА_1 знову звернулася до суду за захистом своїх порушених прав з позовом про стягнення з боржниці інфляційних втрат та 3% річних в сумі 699 921,16 грн (справа №369/13202/23).

Вважає, що з метою уникнення примусового стягнення з неї грошових коштів на користь ОСОБА_1 , відповідачка, заручившись підтримкою та допомогою свого чоловіка - ОСОБА_7 та його матері - ОСОБА_2 (свекрухи ОСОБА_3 ), вчиняє комплекс дій та заходів, спрямованих на зменшення розміру її активів, на які можна було б звернути стягнення та задовольнитивимоги.

Так, у червні 2022 року чоловік відповідачки - ОСОБА_7 звернувся до Києво-Святошинського районного суду з позовом до своєї дружини - ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (справа № 369/4378/22) з ціною позову 40 000 000,00 (сорок мільйонів) гривень. ОСОБА_7 просив суд визнати за ним право власності на частку квартири, будинку та земельної ділянки, що придбані у шлюбі.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_7 залишено без задоволення у зв`язку з ненаданням позивачем документів на підтвердження прав власності на майно.

Апеляційний суд своєю ухвалою залучив до участі у справі про поділ майна подружжя ОСОБА_1 , яка є кредитором ОСОБА_3 , і в інтересах якої на майно ОСОБА_3 накладено арешт.

Зазначає, що за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 . Київський апеляційний суд постановою від 29 березня 2023 року скасував заочне рішення суду першої інстанції з процесуальних підстав та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Підставою для відмови у задоволенні позову стала недоведеність позивачем порушеного, невизнаного або оспорюваного права на володіння або користування спільним майном подружжя.

27 вересня 2023 року постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду по справі №369/4378/22 за результатами перегляду касаційної скарги позивача - ОСОБА_7 на постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року касаційну скаргу залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року - без змін.

Вказує на те, що станом на дату підготовки цієї заяви відкрито виконавче провадження, в межах якого існує ймовірність реалізації продажу квартири ОСОБА_3 , з метою унеможливлення примусового виконання за рахунок цього майна інших судових рішень, винесених на користь третіх осіб, що не пов?язані з подружжям ОСОБА_8 .

Зазначає, що у справі про поділ майна подружжя ОСОБА_9 (син позивачки ОСОБА_2 ) наголошує, що будівництво та ремонт дому здійснювалося за його власні кошти, і ОСОБА_3 це не заперечує, а навпаки визнає, а у справі про стягнення 1 000 000 доларів США ОСОБА_2 (матір ОСОБА_7 ) заявляє, що давала позику ОСОБА_3 на ремонт того ж самого дому і ОСОБА_3 знову підтверджує і визнає позов.

Звертає увагу суду на те, що у двох цих справах, ОСОБА_3 підтверджує два взаємовиключних факти, а саме: що ремонт здійснювався за кошти чоловіка ОСОБА_7 та що ремонт здійснювався за позичені у свекрухи кошти.

Вказує на те, що вважає сумнівним визнання позовів ОСОБА_3 , оскільки до початку повномасштабного вторгнення остання виїхала з України та жодного разу не перетинала кордон у зворотньому напрямку, що підтверджується відповіддю на запит державної прикордонної служби.

Зазначає, що в підтвердження зловживання зі сторони ОСОБА_3 та її свекрухи процесуальними правами, а також пов'язаністю даних осіб спільним майновим інтересом, звертає увагу суду на справу № 359/2568/18. Як вбачається із матеріалів цієї справи, 22 січня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. зареєтрований в реєстрі за №748, за яким ОСОБА_2 незаконно відчужила на користь ОСОБА_3 житлову нерухомість.

З огляду на це, апелянт вважає, що позивачка та відповідачка підписали фіктивний договір позики «заднім числом» 08 травня 2016 року, з метою створення штучного боргу ОСОБА_3 перед її родичкою ОСОБА_2 та стягнення неіснуючого боргу через суд для звернення стягнення на активи ОСОБА_3 і унеможливлення задоволення вимог ОСОБА_1 за рахунок активів ОСОБА_3 .

Апелянт вважає, що наведені вище факти свідчать про те, що суд першої інстанції прийняв рішення про права та інтереси ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у справі.

07 лютого 2024 року до Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Чумаченка О.С. надійшла заява про закриття провадження. У вказаній заяві представник вказував, що зазначені в апеляційній скарзі підстави порушення прав і інтересів ОСОБА_1 зводяться до створення позивачем перешкоди у виконанні рішення суду у справі № 369/6092/20 шляхом укладення позики.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази створення таких перешкод у виконанні рішення суду з боку позивача, а також впливувказаного рішення на права і інтереси ОСОБА_1 .

Зазначає, що відносини між сторонами у справі виникли ще до виникнення відносин між ОСОБА_1 та відповідачем. Будь-якого зв'язку із стягненою сумою позики і заборгованістю відповідача перед ОСОБА_1 у апеляційній скарзі не наведено.

Вказує на те, що придбання позивачем квартири у ОСОБА_3 у м. Борисполі жодним чином не вказує на зловживання позивачем своїми процесуальними правами, оскільки ця угода не має жодного відношення до позики та до ОСОБА_1 . При цьому, даний договір є дійсним на підставі постанов Київського апеляційного суду та Верховного Суду у справі № 359/2458/18.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Вважає, що рішення суду не стосуються прав та обов'язків ОСОБА_10 ,а тому провадження у справі підлягає закриттю.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 - адвокат Лаухіна Вікторія Владиславівна підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялась у встановленому законом порядку.

Від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Чумаченка Олександра Євгеновича на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи з огляду на те, що 19 лютого 2024 року адвокат Чумаченко Олександр Євгенович приймає участь у кримінальній справі у Вищому антикорупційному суді.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства відкладення розгляду справи є правом суду, яке реалізується в залежності від обставин неможливості вирішення спору. Неявка учасника справи, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, не відноситься до обставин, що унеможливлюють розгляд справи.

Колегія суддів апеляційного вважає, що наведені представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Чумаченком Олександром Євгеновичем у заяві причини неявки в судове засідання 19 лютого 2024 року є неповажними, та з урахуванням вжитих судом апеляційної інстанції заходів щодо належного повідомлення позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 , такими, що не перешкоджають розглядові справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвоката Лаухіної Вікторії Владиславівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року підлягає закриттю з наступних підстав.

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої, третьої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 08 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 в позику 1 000 000 доларів США для ремонту належного ОСОБА_3 будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 2.2. договору позики сторони визначили, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше восьмого травня дві тисячі двадцять першого року.

Передача грошей в позику в розмірі 1 000 000 доларів США також підтверджується розпискою від 08 травня 2016 року.

Доказів щодо виконання/часткового виконання умов договору позики та повернення грошових коштівсуду не надано.

25 травня 2023 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про визнання позову.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено.Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 один мільйон доларів США та 12 405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) грн 00 коп судового збору.

Судове рішення від 03 жовтня 2023 року сторонами у справі не оскаржувалось.

Із досліджених матеріалів цивільної справи колегією суддів апеляційного суду встановлено, що зобов`язанняза договором позикивід 08 травня 2016 року виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договору позики від 08 травня 2016 року (а.с. 13, 14 оригінал договору позики, оригінал розписки).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, договір позики є правочином щодо отримання позичальником у власність грошових коштів.

Судовим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 один мільйон доларів США та 12 405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) грн 00 коп судового збору.

Таким чином, зазначені у судовому рішенні висновки створюють права та обов`язки лише для сторін у справі -ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Питання про права та обов`язки ОСОБА_1 при розгляді даної справи судом не вирішувались.

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачка та відповідачка підписали фіктивний договір позики «заднім числом» 08 травня 2016 року з метою створення штучного боргу ОСОБА_3 перед її родичкою ОСОБА_2 та стягнення неіснуючого боргу через суд для звернення стягнення на активи ОСОБА_3 і унеможливлення задоволення вимог ОСОБА_1 за рахунок активів ОСОБА_3 , не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового акта у цій справі, оскільки зводяться до дослідження окремих обставин, що не входять до предмета доказування в цій справі та, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, не були предметом оцінки судом.

Заінтересована особа має право звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підстави визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц та постановах Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 372/3541/16-ц, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18.

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 зазначено, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника)».

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернулася до суду, яке саме право порушене, в чому полягає порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Отже, питання про спростування у встановленому законом порядку презумпціїправомірності правочину (стаття 204 ЦК України)підлягає дослідженню у межах окремого судового розгляду.

Відповідності до пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження.

За таких обставин апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 - адвоката Лаухіної Вікторії Владиславівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року слід закрити.

Керуючись ст.ст. 362, 381 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 адвоката Лаухіної Вікторії Владиславівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: