Справа №705/630/24
2/705/1152/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.06.2020 за його заявою, до ЄРДР за № 0000312 були внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ст.125 КК України, про те, що ОСОБА_2 04.06.2020 року, близько 11 години 00 хвилин в с.Дмитрушки Уманського району Черкаської області, перебуваючи на території земельної ділянки, яка розташована в адміністративних межах вказаного населеного пункту і відповідно до державного акту на право приватної власності на землю належить позивачу, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час суперечки, діючи умисно і цілеспрямовано, з метою нанесення йому тілесних ушкоджень, наніс два удари кулаком правої руки в обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синця та поверхневої забійної рани лівої підочної ділянки. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7-01/450 від 23.06.2020 дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. 23.11.2023 у справі № 705/2665/20; 1-кп/705/389/23 Уманським міськрайонним судом ухвалено вирок, яким визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. В період з 04.06.2020 по 11.06.2020 він знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Уманська центральна районна лікарня», у зв`язку з проходженням лікування пов`язаного з нанесенням йому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, що підтверджується епікризом № 2218. Зазначає, що ним було витрачено на лікування 1471 гривень 80 копійок, що підтверджується товарними та фіскальними чеками. Окрім матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями ОСОБА_2 , також йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які внесли негативні зміни у його у житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Вказує, що він є особою з інвалідністю з дитинства, з вродженою вадою серця, переніс тяжку операцію. Неправомірні дії ОСОБА_2 , могли б завдати його здоров`ю непоправної шкоди, а їх наслідки призвести до непоправних дій стосовно його життя. В момент отримання тілесних ушкоджень, він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Впродовж всього періоду лікування почувався незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (не міг виходити на вулицю до людей, в магазин, гуляти з дітьми, відвідувати громадські місця). Він вимушений був три роки їздити на слідчі дії до слідчого та до суду, тому моральні страждання, враховуючи все вище перераховане, він оцінює у розмірі 20000 гривень. ОСОБА_3 не сплатив жодної копійки в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої його неправомірними діями, не надавав йому допомоги, як на місці скоєння кримінального правопорушення, так і в подальшому, не цікавився станом здоров`я та не приймав ніякої участі у його видужуванні та реабілітації. У позові позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 1471,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Ухвалою судді від 13.02.2024 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

07.03.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач ОСОБА_2 , свою вину в інкримінованому йому діянні не визнав та надав в суді вичерпні показання, які спростовують обвинувачення позивача ОСОБА_1 , оскільки заподіяні у стані крайньої необхідності. В судовому порядку були встановлені обставини вчинення кримінального правопорушення, при проведенні судового слідства, будучи допитаними в якості потерпілого ОСОБА_1 та допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_2 показали, що конфлікт між ними виник 03.06.2020 внаслідок незаконних дій ОСОБА_1 , який за допомогою трактора з оприскувачем, обробляючи хімічними препаратами технічну культуру сою, спричинив хімічне отруєння підозрюваному ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_2 вказує на те, що діючи в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала його життю та здоров`ю, яка була створена діями потерпілого ОСОБА_1 , він змушений був вчинити дії для забезпечення своєї безпеки, а саме зупинити рух трактора, керованого потерпілим ОСОБА_1 та витягнути останнього з трактора, позбавивши його можливості продовжувати свої незаконні дії по отруєнню навколишнього середовища. При цьому, потерпілий ОСОБА_1 невимушено вдарився обличчям в стійку кабіни трактора. В даній обстановці не можна було усунути іншими засобами незаконні дії потерпілого ОСОБА_1 . З матеріалів позовної заяви не встановлено взаємозв`язку між нанесенням тілесних ушкоджень та наслідком стану здоров`я позивача ОСОБА_1 , оскільки відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, причиною інвалідності ОСОБА_1 є інвалідність з дитинства. При цьому нічого не вказано з приводу причинного зв`язку: травмування під час пригоди та наслідком: встановленням інвалідності. Крім того, до матеріалів позовної заяви додано фіскальні чеки на придбання медичних засобів та ліків, які не обумовлені лікуванням позивача (у відповідності з епікризом №2218), а саме застосовані останнім з приводу завданих йому тілесних ушкоджень. Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди, то суд не може розглядати зазначену вимогу, оскільки не сплачений судовий збір позивачем ОСОБА_1 , який як інвалід ІІІ групи не звільняється від сплати судового збору за подачу позову з вимогою сплати моральної шкоди. На підставі вищевикладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позові.

У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2023 року по справі № 705/2665/20; 1кп/705/389/23, ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_2 від покарання, призначеного за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, у зв`язку із закінченням строків давності. Вироком встановлено, що ОСОБА_2 04 червня 2020 року, близько 11 год. 00 хв., в с.Дмитрушки Уманського району Черкаської області, перебуваючи на території земельної ділянки, яка розташована в адміністративних межах вказаного населеного пункту і відповідно до державного акту на право приватної власності на землю має кадастровий номер :01:427 та на праві власності належить ОСОБА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з останнім, під час суперечки, діючи умисно і цілеспрямовано, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , наніс два удари кулаком правої руки йому в обличчя, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синця та поверхневої забійної рани лівої підочної ділянки, які згідно висновку судової медичної експертизи №05-7-01/450 від 23.06.2020 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Також у вироці вказано, що винуватість ОСОБА_2 підтверджується висновком експерта №05-7-01/450 від 23.06.2020, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено струс головного мозку, синець та поверхневу забійну рану лівої підочної ділянки. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, можливо в час та за обставин, вказаних в постанові, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У даному кримінальному проваджені ОСОБА_1 визнаний потерпілим.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, враховуючи визначений ч.6 ст.82 ЦПК України принцип обов`язковості обвинувального вироку суду у питанні вини відповідача, позивач у силу того, що цивільний позов у рамках вказаного вище кримінального провадження не заявляв, правомірно звернувся до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_2 і саме він має нести відповідальність за завдану позивачу майнову та моральну шкоду.

Відповідно до Епікризу 2218 від 11.06.2020 виданого КНП «Уманська ЦРЛ» Уманської районної ради, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 04.06.2020 по 11.06.2020 з діагнозом: забій лівої параорбітальної області, струс головного мозку, забійно поверхнева рана лівої підглазничної області.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення.

Належність та допустимість доказів визначають ст. ст. 77,78 ЦПК України.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Позивачем на підтвердження понесених матеріальних витрат надано товарні чеки та квитанції про оплату медикаменті на загальну суму 1471,80 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності, за наявності вироку суду відносно ОСОБА_2 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, та вироком суду встановлено факт заподіяння кримінальним правопорушенням шкоди потерпілому ОСОБА_1 , вирок суду набрав законної сили, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначено у статті 23 ЦК України.

Так, згідно положень ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вчиненим відповідачем кримінального правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, їх тривалості, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода завдана позивачу полягає у душевних хвилюваннях та стражданнях, емоційному стресі, яких він зазнав у зв`язку із вчиненням протравних дій відповідача та спричинення йому тілесних ушкоджень. Суд також враховує і тривалість заподіяння позивачу моральної шкоди.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, що підтверджується довідкою до Акту огляду МСЕК серії10ААБ № 347076.

Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відтак, суд вважає за доцільне визначити розмір моральної шкоди, завданий позивачу, в сумі 4000 грн., в зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Даний розмір відшкодування завданої злочином моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні та відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, який станом на час звернення до суду з позовом складав з позовних вимог немайнового характеру 1211,20 грн та з позовних вимог майнового характеру 1211,20 грн, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 12, 76 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти, в якості матеріального шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 1471,80 грн. (одна тисяча чотириста сімдесят одна гривня вісімдесят копійок) та завдану моральну шкоду в розмірі 4000 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Л. Гудзенко