ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Шершень Юрій Сергійович, на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2023 року (повний текст рішення складено 18 вересня 2023 року) та на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2023 року (повний текст судового рішення складено 19 жовтня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка була прийнята спадкоємцями, в тому числі і позивачем.

10 вересня 2021 року позивач дізналася шляхом ознайомлення з матеріалами справи № 641/806/21 про заміну сторони виконавчого провадження № 62537763, що 26 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за зверненням ОСОБА_1 було вчинено виконавчий напис № 490 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 травня 2018 року в розмірі 65 250 000,00 грн та 1 700,00 грн витрат на вчинення виконавчого напису.

Договір позики від 23 травня 2018 року було укладено та підписано у м. Києві начебто між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно якого позичальник зобов`язався повернути позикодавцю кошти у строк до 20 липня 2018 року.

На підставі частини четвертої статті 209 ЦК України договір позики грошових коштів був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. та зареєстрований в реєстрі за номером № 19.

10 липня 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. відкрито виконавче провадження № 62537763 про стягнення з ОСОБА_2 коштів за договором позики.

03 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Позивач вважає, що договір позики грошових коштів від 23 травня 2018 року підписаний не ОСОБА_2 , а іншою особою, оскільки він не перебував 23 травня 2018 року в м. Києві та підпис, що виконаний у договорі від його імені, не відповідає дійсному підпису останнього.

У зв`язку з вищевказаним, ОСОБА_2 прохала суд визнати недійсним договір позики грошових коштів від 23 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. та зареєстрований в реєстрі № 19.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики грошових коштів задоволено.

Визнано недійсним договір позики грошових коштів від 23 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. та зареєстрований в реєстрі № 19.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що наданими позивачем доказами, а саме висновком експерта, підтверджено підроблення підпису ОСОБА_2 на спірному договорі, що свідчить про відсутність волевиявлення останнього на його укладення.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

15 вересня 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Чумак Р.В. звернувся до місцевого суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій прохав суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 68000,00 грн та сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн.

Короткий зміст додаткового рішення

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 53800,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

З рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2023 року та додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2023 року не погодився ОСОБА_1 та оскаржив їх в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційної інстанції апеляційні скарги.

У поданих апеляційних скаргах відповідач прохав суд: рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2023 року скасувати повністю та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову; додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2023 року скасувати та постановити нове рішення про зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №554/11260/21 до 10000,00 грн.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги

Особа, яка подала апеляційні скарги зазначає, що позовна заява з додатками не була надіслана учасникам справи і в матеріалах справи відсутні докази надсилання учасникам справи копії поданих до суду документів, що свідчить про неможливість їх прийняття до розгляду місцевим судом.

Відповідач зазначає, що ніхто не ставить під сумнів достовірність та справжність спеціального бланку нотаріуса, на якому викладено оскаржуваний договір позики, оскільки з відкритих джерел відомо, що він був використаний саме 23 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т., а також містить печатку та підпис останньої. Крім того, суд першої інстанції не забезпечив отримання інформації щодо використання приватним нотаріусом спеціального бланку нотаріальних документів серії НМТ №847011.

Зауважено, що наданий в якості доказу висновок експерта не може оцінюватися судом як доказ, оскільки він проведений ОСОБА_4 , у якої з 06 червня 2012 року недійсне свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта №44-11, видане на підставі рішення експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз від 30 березня 2011 року. Також зауважено, що експертне дослідження було виконано на підставі наданої копії спірного договору, що в свою чергу може призвести до спотворення досліджуваних підписів.

Наголошено, що позивачем до розгляду даної справи не були залучені інші спадкоємці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Зауважено, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки згідно сталої практики Верховного Суду правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не може бути визнаний недійсним.

З огляду на твердження позивача про відсутність у неї оригіналу оскаржуваного договору, відповідач зауважує, що поза увагою суду залишилося походження наданої позивачем копії спірного договору позики, а також її автентичність оригіналу.

На думку відповідача, у діях представника позивача вбачається маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, оскільки він неодноразово подавав до місцевого суду аналогічні позови, однак після відкриття провадження відкликав їх і в подальшому подавав такий же позов.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення місцевого суду вказано, що процесуальне законодавство не передбачає оплату за зловживання правами. Крім того, перелік наданих адвокатом послуг включає в себе й надані останнім послуги в інших цивільних справах, а тому такі послуги не можуть бути враховані при визначенні витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

Щодо відзивів на апеляційні скарги

У відзивах на апеляційні скарги позивач прохала суд апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2023 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2023 року без змін.

Позивач наголошує, що поданий до місцевого суду висновок експерта був складений експертом-криміналістом, який має відповідний досвід проведення почеркознавчих експертиз, а також який був попереджений про кримінальну відповідальність, як того вимагає стаття 106 ЦПК України. Крім того, відповідач, заперечуючи проти поданої позивачем експертизи, власного експертного висновку не надає, а також не заявляє до суду клопотання про проведення експертного дослідження.

Також зауважено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. заперечується факт посвідчення нею спірного договору позики та вказано, що 23 травня 2018 року останньою було посвідчено інший договір позики з іншими суб`єктами за реєстровим №511.

Позивач вказує, що матеріалами справи підтверджується факт непідписання ОСОБА_2 спірного договору позики, що свідчить і про неотримання ним відповідної суми позики, а відтак реституція не може бути застосована.

Незалучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не є наслідком відмови у задоволенні позову, а відтак незазначення позивачем інших спадкоємців після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не впливає на вирішення справи судом.

На думку позивача, відсутні підстави вважати, що вона зловживала процесуальними правами.

Крім того, оскільки відповідач не заперечував у суді першої інстанції проти інших витрат позивача на професійну правничу допомогу, тобто не реалізував своє право на доведення неспівмірності витрат, то у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження на зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник позивача адвокат Чумак Р.В. під час судового засідання заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг, наголошуючи на законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Представник відповідача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із його зайнятістю в іншому засіданні.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до такого висновку.

Позиція суду щодо процесуальних питань

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи

Частиною першою статті 182 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Окрім того, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина перша статті 372 ЦПК України).

11 березня 2024 року до Полтавського апеляційного суду через систему «Електронний суд» (документ сформований у системі 10 березня 2024 року) надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 - адвоката Шершня Ю.С. про відкладення (перенесення) розгляду справи, у якій заявником зазначено, що у зв`язку з перенесенням слухань в декількох справах, виникла необхідність відрядження до м. Харкова, а тому представник відповідача не може взяти участь у судовому засіданні 12 березня 2024 року.

Аналізуючи вищевказане клопотання та матеріали справи, колегія суддів встановила, що стороні відповідача було відомо про дату та час судового розгляду.

Водночас, колегія суддів зазначає, що на минуле судове засідання, яке мало відбутися о 14:20 год. 01 лютого 2024 року, представник відповідача також не прибув, подавши до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, яке було задоволено судом та розгляд справи було відкладено на 10:00 год. 12 березня 2024 року.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі № 361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та його представник адвокат Шершень Ю.С. були повідомлені про час, дату та місце судового засідання, відсутність поважних підстав для відкладення розгляду справи та можливість розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалам справи, що 23 травня 2018 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики грошових коштів, згідно якого позикодавець передав у власність позичальнику 65 250 000,00 грн, що еквівалентно 2 500 000,00 доларів США за офіційним валютним курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення даного договору, та позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 20 липня 2018 року. Договір викладений на бланку НМТ 847011 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. та зареєстрований в реєстрі за № 19, що підтверджується копією договору (т.1, а.с. 13-14).

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 04 лютого 1994 року перебували у шлюбі, який зареєстровано Червонозаводським відділом ЗАГСу м. Харкова, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія НОМЕР_1 (т.1, а.с. 21).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (т.1, а.с. 27)

Місцевим судом встановлено, що позивач, як спадкоємець ОСОБА_2 , прийняла усі права та обов`язки, що належали останньому на момент відкриття спадщини, відтак, позивач фактично є боржником за договором позики грошових коштів від 23 травня 2018 року (т.1, а.с. 11-12).

26 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за зверненням ОСОБА_1 вчинено виконавчий напис № 490 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 травня 2018 року в розмірі 65 250 000,00 грн та 1 700,00 грн витрат на вчинення виконавчого напису (т.1, а.с. 15).

10 липня 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. відкрито виконавче провадження №62537763 про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 65 250 000,00 грн та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1700,00 грн (т.1, а.с. 17-18).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 12 листопада 2021 року № 214/11-2021, проведеного Українським незалежним інститутом судових експертиз, а саме експертом-криміналістом Кривошеїною О.П., підпис від імені «позичальника» ОСОБА_2 , зображення кого міститься у відповідній графі наданої на дослідження електрографічної копії договору позики грошових коштів від 23 травня 2018 року, який укладено між «позикодавцем» ОСОБА_1 та «позичальником» ОСОБА_2 , посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т., зареєстровано в реєстрі за № 19, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_2 (т.1, а.с. 60-65).

Згідно відповіді на запит адвоката Міністерство юстиції України повідомило, що за даними державного Реєстру атестованих судових експертів свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта №475, видане ОСОБА_4 на підставі рішення експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства внутрішніх справ від 06 жовтня 2008 року з правом проведення почеркознавчої експертизи за експертною спеціальністю 1.1; технічної експертизи документів за експертними спеціальностями 2.1, 2.3; балістичної експертизи за експертними спеціальностями 2.1, 3.2, 3.3; трасологічної експертизи за експертними спеціальностями 4.1, 4.2, 4.4, 4.5, 4.6; портретної експертизи за експертною спеціальністю 6.2, недійсне з 29 березня 2010 року.

Свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта №44-11, видане ОСОБА_4 на підставі рішення експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30 березня 2011 року №2(1) за експертними спеціальностями: 1.1 дослідження почерку та підписів; 2.1 дослідження реквізитів документів; 2.3 дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів, недійсне з 06 червня 2012 року (т.1, а.с. 131).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 13 квітня 2022 року про витребування доказів повідомлено 19 липня 2022 року суд, що нею, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т., 23 травня 2018 року не було посвідчено договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , натомість нею посвідчувався договір позики між іншими суб`єктами, саме 23 травня 2018 року за реєстровим № 511 (т.1, а.с. 104).

ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України у листі від 07 березня 2023 року повідомило, що 09 жовтня 2017 року бланк серії НМТ №847011 було передано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гречаній Р.Т. згідно видаткової накладної від 09 жовтня 2017 року за №71878 (т.1, а.с. 146).

Згідно відомостей з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів бланк серії НМТ №847011 було витрачено 23 травня 2018 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2018 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики грошових коштів, згідно якого позикодавець передав у власність позичальнику 65 250 000,00 грн, що еквівалентно 2 500 000,00 доларів США за офіційним валютним курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення даного договору, та позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 20 липня 2018 року. Договір викладений на бланку НМТ 847011 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. та зареєстрований в реєстрі за № 19, що підтверджується копією договору.

Водночас, до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом про визнання договору позики недійсним звернулася ОСОБА_2 , яка зауважує, що спірний договір позики грошових коштів від 23 травня 2018 року не підписаний померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а підписаний іншою особою, оскільки останній не перебував у день укладення договору у м. Києві та підпис, виконаний у спірному договорі від імені ОСОБА_2 не відповідає дійсному його підпису.

Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсність правочину визначається статтями 203, 215 ЦК України.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Частинами першою та третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вказані норми цивільного права свідчать про те, що правочин може бути визнаний недійсним, якщо волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає його внутрішній волі.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Належним доказом, який би міг засвідчити належність підпису особи на письмових документах, є саме висновок почеркознавчої експертизи (аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 601/2139/21, від 24 травня 2023 року у справі №567/792/22, від 19 червня 2023 року у справі № 601/1965/21, від 21 червня 2023 року у справі № 567/874/22).

Так, до місцевого суду позивачем було подано висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 12 листопада 2021 року № 214/11-2021, проведеного Українським незалежним інститутом судових експертиз, а саме експертом-криміналістом Кривошеїною О.П., у якому зазначено, що підпис від імені «позичальника» ОСОБА_2 , зображення кого міститься у відповідній графі наданої на дослідження електрографічної копії договору позики грошових коштів від 23 травня 2018 року, який укладено між «позикодавцем» ОСОБА_1 та «позичальником» ОСОБА_2 , посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т., зареєстровано в реєстрі за № 19, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_2 .

Колегія суддів зауважує, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Як вбачається із поданого висновку, об`єктом дослідження була електрофотографічна копія договору позики грошових коштів від 23 травня 2018 року, а не оригінал документа.

Відповідно до пункту 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5, та пункту 1.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених цим же наказом Міністерства юстиції України, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Цим же пунктом Інструкції передбачено проведення експертиз за фотознімками та іншими копіями об`єкта, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, однак крім об`єктів почеркознавчих досліджень.

Крім того, відповідно до пункту 1.2 Інструкції почеркознавча експертиза є підвидом криміналістичної експертизи, яка згідно з положеннями частини третьої статті 7 Закону України «Про судову експертизу» здійснюється виключно державними спеціалізованими установами.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України (частина друга статті 7 цього Закону).

З наданого висновку експерта вбачається, що експертиза була проведена ТОВ «Українським незалежним інститутом судових експертиз», засновником якого є фізична особа, відтак вказане свідчить, що товариство не є державною спеціалізованою установою у розумінні закону, а є самостійним суб`єктом господарювання.

Крім того, вказівка про доручення проведення експертизи експерту-криміналісту ОСОБА_4 не впливає на вищевказане, оскільки стаття 7 Закону прямо передбачає проведення такої експертизи виключно державною спеціалізованою установою.

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 824/62/20.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи № 214/11-2021 від 12 листопада 2021 року є недопустимим доказом на підтвердження позиції заявника про неналежність померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 підпису на договорі позики грошових коштів від 23 травня 2018 року.

Суд першої інстанції, взявши до уваги наданий ОСОБА_2 висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи на вказане уваги не звернув, чим допустив порушення норм процесуального права, що в свою чергу зумовило прийняття рішення про задоволення позовних вимог, яке ґрунтувалося, зокрема, на досліджуваному висновку експерта.

Крім того, суд апеляційної інстанції критично ставиться до інформації приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Р.Т. щодо непосвідчення нею спірного договору, оскільки згідно копії такий договір містить підпис та печатку нотаріуса, а також його розміщено на спеціальному бланку для вчинення нотаріальних дій, який згідно відомостей ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України був переданий останній, а згідно інформації з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів витрачено 23 травня 2018 року.

При вирішенні спору позивачем у судовому порядку ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не порушувалося клопотання про проведення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Крім того, з аналізу матеріалів справи вбачається, що в них міститься лише копія оскаржуваного договору, походження якої суду не є відомим, хоча у тексті оспорюваного правочину вказано, що цей договір укладено у двох примірниках, але місцезнаходження яких не є відомим.

Також з матеріалів справи вбачається, що на підставі оскаржуваного договору позики грошових коштів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за зверненням ОСОБА_1 вчинено виконавчий напис № 490 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 23 травня 2018 року в розмірі 65 250 000,00 грн та 1 700,00 грн витрат на вчинення виконавчого напису. Вказаний виконавчий напис нотаріуса на час звернення позивача до суду перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. (виконавче провадження №62537763), про що ОСОБА_2 була обізнана, оскільки подала до місцевого суду копію постанови про відкриття вказаного виконавчого провадження.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 17 липня 2023 року по справі №953/25514/19 виклав правову позицію, згідно якої у разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Також у вищевказаному судовому рішенні касаційної інстанції зауважено, що якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Отже, колегія суддів вважає, що позовна вимога ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики грошових коштів від 23 травня 2018 року не підлягає задоволенню з огляду на її недоведеність належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 зазначено, що додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2023 року постановлено з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушенням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики грошових коштів.

Оскільки додаткове рішення місцевого суду має похідний характер від основного, то у випадку скасування останнього, скасуванню підлягає й додаткове, тому додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2023 року слід також скасувати.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції задовольняє вимоги апеляційної скарги та скасовує рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2023 року, то із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесенні останнім судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1362,00 грн (908,00 грн х 150 %).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Шершень Юрій Сергійович, на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2023 року задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Шершень Юрій Сергійович, на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2023 року задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2023 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики грошових коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1362,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2024 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко