КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6223/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

ІменемУкраїни

13 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича на рішенняШевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» про розірвання договору та стягнення банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до Акціонерного товариства «Сбербанк» (правонаступником якого є АТ «Міжнародний резервний банк», далі - Банк) , в якому просила:

- розірвати договір №2620/174/1074405 від 30.10.2018 про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування укладеного між сторонами;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму вкладу за договором №2620/174/1074405 від 30.10.2018 про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування в сумі 30 165,66 доларів США;

- зобов`язати відповідача провести розрахунок процентів за користування депозитом за договором №2620/174/1074405 від 30.10.2018 про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування станом на день стягнення суми вкладу 30 165,66 доларів США та виплатити нараховані проценти позивачу.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 30.10.2018 року між сторонами був укладений Договір №2620/174/1074405 про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування за умовами якого позивач внесла на рахунок грошові кошти в сумі 30 165,66 доларів США зі сплатою 2,25% річних.

19.02.2021 року Банк видав належні позивачу грошові кошти із рахунку особі, яку позивач не уповноважувала на вчинення вказаної дії, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_2 , яку позивач не підписувала.

24.02.2021 року та 23.07.2021 року позивач звернулась до Банка із заявою про повернення депозиту та розірвання договору.

Однак відповідач відмовив у поверненні депозиту з посиланням на дотримання Банком умов договору при поверненні вкладу та порадив позивачу звернутись до правоохоронних органів.

Позивач зазначає, що Банк видав грошові кошти з депозитного рахунку позивача, не перевіривши належним чином особу, якій було видано грошові кошти, та не повідомивши Клієнта про таку операцію. Позивач вважає, що з боку відповідача відбулось розголошення банківської таємниці, що призвело до отримання грошових коштів сторонньою особою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» про розірвання договору та стягнення банківського вкладу- задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» на користь ОСОБА_1 вклад за Договором №2620/174/1074405 про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 30.10.2018 в сумі 30 165 доларів США 66 центів. Зобов`язано Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» провести розрахунок процентів за користування депозитом за Договором №2620/174/1074405 про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 30.10.2018 до 22.07.2021 року включно та виплатити ОСОБА_1 нараховані суми процентів. Стягнуто з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» на користь держави судовий збір в сумі 9 110,04 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідно до постанови Національного банку України №91-рш/БТ від 25.02.2022 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 131 від 25.02.2022 «Про початок процедури ліквідації АТ «МР Банк» та делегування повноважень ліквідатора Луньо І.В. Таким чином, з 25 лютого 2022 року АТ «МР Банк» перебуває в процедурі ліквідації, яка здійснюється державною установою - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

По суті спору зазначив, що з укладенням Договору банківського обслуговування поточного рахунку та Договору про відкриття ощадного рахунку ОСОБА_1 акцептувала всі правила банківського обслуговування, які визначені публічним Договором банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк», який є невід`ємною частиною індивідуальних договорів, укладених з ОСОБА_1 та який розміщений на сайті Банку.

Як до моменту укладення першого Договору банківського обслуговування поточного рахунку, - 27 січня 2010 року, так і впродовж всього строку банківського обслуговування, у відповідності з вимогами чинного законодавства Банк неодноразово здійснював повну ідентифікацію та верифікацію позивачки.

Зокрема, ОСОБА_1 у відповідних опитувальниках власноруч вказана інформація стосовно даних її паспорту, реєстраційної картки платника податків, відомості про місце проживання, надані завірені копії паспорту та реєстраційної картки платника податків, копія пенсійного посвідчення, а також оформлена картка зі зразками підписів.

09 лютого 2021 року до Банку звернувся ОСОБА_2 , який на підтвердження повноважень діяти від імені ОСОБА_1 надав оригінал довіреності, засвідченої 05.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшенишнюк О.А., зареєстрованої в реєстрі нотаріальних дій за №112.

Ідентифікація особи ОСОБА_2 була проведена Банком за звичайною процедурою, передбаченою вимогами чинного законодавства та запровадженою у банківських установах країни. ОСОБА_2 пред`явлено паспорт громадянина України, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру платника податків. Безпосередньо довіреність була оформлена на спеціальному нотаріальному бланку серії НМР №757122 з дотриманням положень, закріплених у статті 58 Закону України «Про нотаріат» та у розділі ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту №296/5 від 22.02.2012 року.

З публічного ресурсу Міністерства юстиції України 09.02.2021 року та повторно 15.02.2021 року Банком зроблені витяги, якими підтверджувалось, що 05 лютого 2021 року приватним нотаріусом Пшенишнюк О.А. дійсно була оформлена довіреність з використанням спеціального бланку серії НМР №757122.

Після проведення усіх перевірочних процедур , а також ідентифікації та верифікації особи, - 16 лютого 2021 року до картки ОСОБА_1 у спеціальному програмному комплексі банківського обслуговування клієнтів та до юридичної справи позивачки уповноваженим співробітником Банку були додані копії документів, пред`явлених ОСОБА_2 на підтвердження як своєї особи, так і повноважень діяти від імені позивачки.

Цього ж дня на мобільний номер телефону позивачки Банком було надіслано smsповідомлення: «За Вами зареєстрована довіреність від 05.02.2021. Тел. НОМЕР_4».

За допомогою таких sms повідомлень Клієнти, відповідно до умов Публічного договору банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк», зобов`язані контролювати вчинення операцій за своїми рахунками та негайно звертатися до Банку у разі виникнення підозр стосовно того, що проведена по рахунках операція не була ними санкціонована.

З моменту надсилання 16.02.2021 року Банком на номер мобільного телефону ОСОБА_1 інформації про реєстрацію в Банку довіреності на ім'я ОСОБА_2 , від позивачки не надходило жодних звернень, запитань чи претензій з цього приводу.

Відтак, 19 лютого 2021 року за заявою ОСОБА_2 , який на підтвердження повноважень діяти від імені ОСОБА_1 надав Банку оригінал довіреності, сума вкладу, яка була розміщена на ощадному рахунку № НОМЕР_1 , перерахована на поточний рахунок позивача № НОМЕР_2 , та в подальшому видана готівкою ОСОБА_2 , як представнику ОСОБА_1 , про що остання також була повідомлена шляхом направлення sms повідомлення на мобільний номер телефону.

Лише після видачі коштів з рахунку довіреній особі, позивачка зі свого телефону зайшла у свій особистий кабінет на сайті Банку, звернулась до Колл-центру Банку із запитанням про проведені операції.

Таким чином, відповідач зазначає, що дії Банку щодо видачі коштів були правомірними, довіреність перевірена, можливість видачі коштів з рахунку особи на підставі нотаріально посвідченої довіреності передбачена чинним законодавством.

З оглядку на вказане, відсутня вина Банку, як обов`язкова умова відповідальності за шкоду, причинену позивачу, та обов`язкова умова задоволення позову.

Вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на позицію Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 року по справі № 662/397/15 щодо пред`явлення позову про стягнення коштів за договором банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, оскільки у даній справі не доведено вчинення злочину службовими особами (працівниками) банку, а грошові кошти не були повернуті позивачу через злочин, вчинений іншою (сторонньою) особою, що фактично підтверджено самим позивачем при поданні позову.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що співробітниками Банку не вчинено будь-яких порушень або інших дій, які б сприяли або були підставою заволодіння коштами позивача шахраєм. Твердження позивача про розголошення відповідачем банківської таємниці, що призвело до отримання грошових коштів сторонньою особою, нічим не підтверджені, судом або іншими органами не встановлено.

Також, судом першої інстанції при розгляді справи не встановлювалось питання нарахування та виплати процентів за користування депозитом, що призвело до незаконного рішення. Встановлення судом обов`язку Банку провести розрахунок процентів за користування депозитом не передбачено чинним законодавством. Крім того, судом не перевірено обставин щодо щомісячного нарахування та виплати позивачці процентів. Натомість, Банком було надано суду виписку по рахунку, з якої вбачається, що проценти по депозиту нараховувались та перераховувались на поточний рахунок вкладника - позивача щомісячно. Отже, нарахування Банком процентів по вкладу вже було здійснено. Крім того, позивачка отримала зазначені кошти на свій поточний рахунок.

Апелянт також звертає уваги на порушення судом при розгляді справи вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно із якими врегульовано порядок задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку.

Зазначене свідчить про те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильною оцінкою доказів, за неповного з`ясування обставин, у зв`язку із чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.

У судовому засіданні представник відповідача АТ «Міжнародний резервний банк» Лаврін О.В. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Богдан О.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми вкладу та зобов`язання провести розрахунок процентів та виплатити їх позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу, нарахованих процентів згідно умовами договору та застосування наслідків, передбачених договором, оскільки не надавала розпорядження від свого імені отримати суму вкладу.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд дійшов за неповного з`ясування обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено главою 71 ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу (частина третя статті 1058 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Положеннями ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2018 року між АТ «Сбербанк» (правонаступником якого є АТ «МР Банк», далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Клієнт) був укладений Договір №2620/174/1074405 про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування за умовами якого Клієнт перераховує з поточного рахунку № НОМЕР_2 у доларах США, відкритого в рамках Договору щодо банківського обслуговування, а Банк приймає на вкладний рахунок кошти (далі - Вклад) на умовах та в порядку, передбаченому цим Договором та Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк».

Згідно з п.2.1, 2.2 та 2.3 Договору, грошові кошти в сумі 30 165,66 доларів США були розміщені на рахунку № НОМЕР_2 зі сплатою 2,25% річних.

Згідно з п. 2.5 Договору, зняття коштів з вкладного рахунку протягом всього строку дії договору (без обмежень щодо кількості операцій та сум операцій) - у безготівковій формі шляхом перерахування суми коштів з Вкладного рахунку на Поточний рахунок.

Договір підписаний сторонами, що свідчить про їх згоду з визначеними умовами.

На виконання умов Договору, 30.10.2018 року на рахунок № НОМЕР_2 були зараховані грошові кошти в сумі 30 165,66 доларів США, що підтверджується копією платіжного доручення.

З матеріалів справи, зокрема виписки по рахунку, вбачається, що 19.02.2021 року ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 були проведені наступні транзакції: прибуткова операція з повернення з належного позивачу Депозитного рахунку НОМЕР_5 на Поточний рахунок № НОМЕР_2 суми депозитного вкладу у розмірі 30 165,66 доларів США; прибуткова операція по внесенню 15 500 гривень на Поточний рахунок № НОМЕР_2 через касу Київського відділення № 22; внутрішньобанківська операція по оплаті з поточного рахунку № НОМЕР_2 на рахунок АТ «Сбербанк» комісії за видачу готівкових коштів з поточного рахунку у розмірі 14 485,32 грн.

Грошові кошти в сумі 30 578,41 долар США з поточного рахунку були видані в готівковій формі ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі нотаріальної довіреності.

З копії довіреності від 05.02.2021 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшенишнюк О.А. та зареєстрована в реєстрі за №112 вбачається, що ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси, зокрема в АТ «Сбербанк» з усіх питань щодо розпорядження рахунками відкритими на її ім`я та депозитними вкладами.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що АТ «Сбербанк» на виконання умов Договору №2620/174/1074405 про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») та у відповідності умов Публічного договору банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк», видав належні ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 30 165,66 доларів США ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності із дотриманням процедур, передбачених вимогами чинного законодавства України та внутрішніми документами Банку.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачем до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів, які підтверджують вчинення співробітниками АТ «Сбербанк» неправомірних дій при видачі коштів на підставі довіреності представнику позивача.

Згідно з частиною першою, третьою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України).

Відповідно до частини першої та абзацу першого і другого частини третьої статті 202 Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

Статтею 244 Кодексу передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися також на акті органу юридичної особи.

Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно із статтею 245 Кодексу, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, форма довіреності може бути звичайною письмовою або письмовою нотаріальною. Нотаріально посвідчена довіреність вимагається на вчинення правочину, який потребує нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом або домовленістю сторін.

З огляду на вказане, можливість видачі коштів з рахунку позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності передбачена чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила розірвати укладений з відповідачем Договір про відкриття вкладного рахунку (вклад Ощадний) та стягнути з відповідача на користь позивача суму вкладу в розмірі 30165,66 доларів США, зобов`язавши розрахувати та виплатити проценти за користування депозитом. Тобто, в обґрунтування своїх вимог, позивачка посилалась на існування між нею та відповідачем правовідносин, які випливають із договору про відкриття банківського рахунку.

Поряд із цим, з матеріалів справи вбачається, що 23 липня 2021 року на підставі особистого звернення позивачки до відділення № 22 АТ «Сбербанк» ощадний рахунок № НОМЕР_1 (за міжнародними стандартами ІBAN№ НОМЕР_3 ) був закритий.

З моменту закриття вказаного рахунку дія Договору №2620/174/1074405 про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») припинилась, про що прямо зазначено у пункті 8.29 Публічного Договору банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк», який дії з 19.11.2020 року, розміщений на офіційному сайті Банку 12.11.2020 року та є складовою частиною Договору №2620/174/1074405 про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 30.10.2018 року.

Відтак, зібрані у справі докази вказують на те, що правовідносини за Договором №2620/174/1074405 про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») між сторонами припинені, належні позивачу грошові кошти в розмірі 30 165,66 доларів США видані ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності із дотриманням процедур, передбачених вимогами чинного законодавства України та внутрішніми документами Банку. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції на зазначені обставини та вказані вимоги чинного законодавства уваги не звернув, неповно з`ясував обставини справи, у зв`язку із чим дійшов неправильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми грошового вкладу та нарахованих процентів.

Посилання позивача на те, що пред`явлена банку довіреність ОСОБА_2 є фіктивною, оскільки нею не підписувалась, не можуть бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо обізнаності працівників банку про такі порушення під час видачі довіреності.

З огляду на вказане, обґрунтованими є доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі про безпідставне посилання суду першої інстанції на висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 308/6023/15, постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, від якого не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 року, справа №662/397/15 , оскільки обставини, встановлені у вказаних справах, не є тотожними з обставинами, встановленими у даній справі, яка переглядається апеляційним судом.

Так, у справі № 308/6023/15 позов заявлений Кредитною спілкою до фізичних осіб про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, завданим шляхом отримання особами кредитних коштів на підставі фіктивних документів.

У справі № 6-352цс16 судом встановлено обґрунтованість позовних вимог фізичної особи, заявлених до банківської установи щодо відшкодування шкоди, завданої працівником банку, при цьому судом встановлено вчинення працівником банку незаконних дій під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

У справі №662/397/15 судом встановлено, що позивачі мають право вимоги до банку про повернення вкладів за договорами банківського вкладу, нарахованих процентів згідно умовами договорів та застосування наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов`язань за договором, зокрема судом встановлено неналежне виконання працівниками відповідача посадових інструкцій та порушення правил банківських операцій, які діяли від імені банку та розпоряджалися на власний розсуд коштами вже після передачі їх на депозит.

У даній справі позивачем не доведено та судом не встановлено обставин щодо порушення працівниками банку умов Договору про відкриття вкладного рахунку, а також внутрішніх правил банківських операцій чи посадових інструкцій.

Крім того, звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 не заявляла вимог про відшкодування завданої їй шкоди, а просила повернути їй вклад.

Апеляційний суд також погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що у зв`язку із відкликанням банківської ліцензії та запровадженням процедури ліквідації АТ «Міжнародний резервний банк», правовідносини між кредитором та банком регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI) визначено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.

Згідно з пунктами 6, 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону № 4452-VI є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Запровадження тимчасової адміністрації у банку та початок процедури ліквідації унеможливлює виплату коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відкликання Національним банком України банківської ліцензії АТ «Міжнародний резервний банк» та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому задоволення вимог окремого кредитора, визнаних в межах ліквідаційної процедури банку, але заявлених до стягнення в іншому порядку, не допускається, оскільки це має наслідком порушення рівності прав вкладників банку та порушує принципи виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 757/63349/19-ц.

У даній справі встановлено та не спростовано позивачем, що остання не зверталась у визначений законодавством строк із заявою про визнання вимог кредитора та включення її до відповідної черги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не повно та не вірно оцінив докази наявні в матеріалах справи та як наслідок дійшов до помилкових висновків про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до статті 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича - задовольнити.

РішенняШевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» про розірвання договору та стягнення банківського вкладу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасникі всправи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25.03.2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А