Справа № 204/4766/23
Провадження № 2/204/165/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
05 березня 2024 Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Чудопалової С.В.
за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р.
Ухвалою суду від 19.04.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження (а.с.64).
Ухвалою суду від 03.10.2023 закрито підготовче провадження по зазначеній справі та справу було призначено до судового розгляду (а.с.89).
Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Негробов О.В. надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував (а.с.96).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений у встановленому законом порядку, а саме направленням на адресу проживання судових повісток, які повернулися поштовою кореспонденцією із відмітками «за закінчення терміну зберігання» (а.с.72,73,87), а також шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (а.с.103).Будь яких заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.ч. 13 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог статей 7679 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2022 (справа № 204/9596/22) водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова не була оскаржена у встановленому законодавством порядку та набрала законної сили 29.11.2022 (а.с.12).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій або бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована полісом ОСЦПВ № 210868072 виданим ПрАТ «СК «Альфа Страхування». Згідно умов цього полісу розмір ліміту відповідальності страховика за шкоду, спричинену майну становить 160 000,00 грн, а франшиза 0,00 грн. (а.с.11)
З метою отримання позивачем страхового відшкодування, адвокат Негробов О.В. звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро (далі МТСБУ) із заявою на виплату страхового відшкодування від 12.10.2022 (а.с.13).
У відповідь на звернення представника позивача, 26.10.2022 МТСБУ повідомило, що згідно з інформацією, отриманою з Централізованої бази даних МТСБУ встановлено, що по відношенню до транспортного засобу марки AUDI з державним номерним знаком НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс № ЕР/210868072, виданий страховою компанією ПрАТ «СК «Альфа Страхування». Крім того зазначено, що страхувальник уклав зазначений вище договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №EP/210868072, перереєстрував транспортний засіб марки AUDI та змінив його номерний знак на НОМЕР_6 » (а.с.15).
Враховуючи вищевикладене, адвокат Негробов О.В. звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування`з метою отримання позивачем компенсації спричинених внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди збитків, із повідомленням про ДТП від 31.10.2022 та заявою на виплату страхового відшкодування від 31.10.2022 разом з усіма визначеними Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документами (а.с.16-17).
Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно довимог ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст. 6 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 29 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно п. 2.4 Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.
На замовлення позивача судовим експертом авто-товарознавцем Дроздовим Ю.В. було складено висновок експерта № 0912/22 від 02.12.2022 з якого вбачається, що розмір втрати товарної вартості транспортного засобу склав 56 406,08 грн.(а.с.26-46).
Витрати позивача на оплату послуг експерта склали 3 800,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією (а.с.48).
Отже,вартість матеріального збитку (сума вартості відновлювального ремонту та втрати товарної вартості), заподіяного позивачеві внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, складають 232 055,08 грн.
Згідно п. 36.2 ст. 36 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Таким чином, оскільки розмір заподіяного позивачеві матеріального збиткуперевищує ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну, згідно умов полісу ОСЦПВ № 210868072 то обов`язок відшкодувати спричинені збитки в розмірі ліміту відповідальності за шкоду, спричинену майну у сумі 160 000,00 грн покладається на страховика ПрАТ «СК «Альфа Страхування».
Із наданих позивачем документів вбачається, що 25.01.2023 страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 145 025,54 грн, розраховану на підставі висновку експерта № 0912/22 від 02.12.2022 (без урахування складової ПДВ).
Крім того, 07.02.2023 страховиком було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 14 974,46 грн, яка також була розрахована на підставі висновку експерта № 0912/22 від 02.12.2022 (з урахуванням складової ПДВ) та частковооплаченого Наряду-замовлення.
Отже, як вбачається зі матеріалів справи, страховик належним чином виконав покладений на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок та здійснив позивачеві відшкодування матеріальних збитків в загальному розмірі 160 000,00 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.
Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Згідно вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ст. 1192 ЦК Україниякщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст.1187 ЦК Українишкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
До того ж системний аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, п. 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.
При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
При вирішенні цієї справи суд вважає за необхідне взяти за основу висновок експерта № 0912/22 від 02.12.2022, складений судовим експертом авто-товарознавцем Дроздовим Ю.В, який є об`єктивним та вмотивованим, а також надані позивачем документи, що підтверджують його витрати, пов`язані зі здійсненням відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota Highlander р.н. НОМЕР_3 . До того ж суд враховує наявність у матеріалах справи квитанції про оплату послуг експерта.
Отже, суд приходить до висновкупро стягнення з відповідача, який є особою, яка правомірно керувала транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди та з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, різниці між матеріальними збитками, заподіяними внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди і сумою отриманого позивачем страхового відшкодування, що враховує витрати позивача на оплату послуг експерта в розмірі 75 855,08 грн. (232 055,08 грн 160 000,00 грн + 3 800,00 грн = 75 855,08 грн).
Що стосується моральної шкоди, то суд зазначає, що відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
В цьому випадку судом встановлено факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок пошкодження його майна, а саме транспортного засобу Toyota Highlander р.н. НОМЕР_3 , що належить йому на праві власності, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до зміни способу життя та необхідності прикладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права.
Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн оцінені суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 5 000,00 грн, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно із пп. 1, 2 ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Повноваження адвоката Негробова О.В., як представника позивача, підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством ордером і договором про надання правничої (правової) допомоги від 11.10.2022.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі№ 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19).
Суд вважає, що понесені витрати на правничу допомогу підтверджені належними і допустимими доказами (ордером, укладеним договором, актом приймання-передачі виконаних робіт, квитанціями), тому вони приймаються судом до уваги.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021 р. по справі № 910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц).
Згідно укладеного договору про надання правничої (правової) допомоги від 11.10.2022, додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 11.10.2022 сторони узгодили, що сума гонорару адвоката складатиме 18 000,00 грн, яка підлягає сплаті наступним чином: перша частка гонорару в розмірі 5 000,00 грн в якості попередньої оплати правничих послуг, сплачується під час укладання додаткової угоди, друга частка гонорару в розмірі 5 000,00 грн сплачується протягом трьох робочих днів після отримання страхового відшкодування. В разі виникнення необхідності звернення до суду із позовом про стягнення спричинених матеріальних збитків сплаті підлягає частка гонорару в розмірі 8 000,00 грн після закінчення розгляду відповідної справи у суді першої інстанції.
05.02.2024 між позивачем та адвокатом Негробовим О.В. було підписано акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правничої (правової) допомоги від 11.10.2022, додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 11.10.2022, підписавши який позивач підтвердив факт належного отримання послуг (правничої допомоги) за період часу з 11.10.2022 по 05.02.2024 відповідно до положень договору про надання правничої (правової) допомоги від 11.10.2022, додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 11.10.2022, а також не має претензій до адвоката стосовно отриманих від нього послуг, вказаних у цьому акті. Гонорар відповідно до умов додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 11.10.2022 було сплачено адвокату Негробову О.В. в повному обсязі.
На підтвердження сплати послуг правничої допомоги позивачем до суду було надано також копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 39 від 11.10.2022, № 4 від 07.02.2023, № 2 від 05.02.2023 (а.с.95).
Суд виходить із того, що витрати на правову допомогу пов`язані з розглядом цієї справи, в якій адвокат аналізував документи та надавав консультації, формував пакети документів та подавав їх до страховика, організовував огляд пошкодженого транспортного засобу позивача, складав та подавав позовну заяву, інші процесуальні документи, враховуючи обґрунтованість та пропорційність їх розміру з урахуванням виконаної адвокатом роботи та предмету спору, підлягають стягненню у розмірі 18 000,00 грн.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача.
При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп., у зв`язку з чимз відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 7681, 89, 128131, 141, ч. 4 ст.223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263265, ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,
Позовні ОСОБА_5 , в інтересах якого діє представник адвокат Негробов Олександр Вікторович до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди- задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, (адреса проживання: АДРЕСА_2 ).Повний текст складено 18.03.2024.
Суддя: С.В.Чудопалова