ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/3843/18

провадження № 22-ц/4809/157/24

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Голованя А.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда у складі судді Драного В.В. від 04 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Приватне підприємство «І-Експерт-Сервіс» про визнання недійсними та скасування актів про право власності на земельні ділянки,-

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 1381,1 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.1980. ОСОБА_1 належить будинок АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 30.06.2000. Також відповідач разом з будинком придбала земельну ділянку площею 1410,3 кв.м., яка розташована за цією ж адресою, яка належала продавцю згідно державного акту серії КР № 00007039, виданого 24.12.1997 року

В подальшому, у 2008 році відповідач отримала на підставі вказаних правовстановлюючих документів нові державні акти на дві земельні ділянки площею 0,1 га та 0,041 га, що розташовані за цією ж адресою.

Зазначив, що з метою оформлення права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 він звернувся за допомогою до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації по встановленню меж земельної ділянки, під час виготовлення якої було виявлено накладання сусідніх земельних ділянок відповідача на земельну ділянку позивача зі зміщенням в бік житлового будинку позивача на 1,2 м та 1,34 м. Внаслідок такого накладення частина належних позивачу господарських споруд опинилася на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано за відповідачем.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати недійсними та скасувати державні акти серії КР №025763 та серії КР № 025763 від 29.05.2008 року, видані відповідачу та скасувати відповідні записи про їх державну реєстрацію.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано державний акт серії КР № 025763 від 29.05.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :24:198:0005), виданий ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та скасовано запис № 095 про державну реєстрацію даної земельної ділянки.

Визнано недійсним та скасовано державний акт серії КР № 025762 від 29.05.2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,041 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :24:198:0004), виданий ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та скасовано запис № 096 про державну реєстрацію даної земельної ділянки.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку з надвірними будівлями що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 600 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.08.1980 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Анісімовою Н.К. та зареєстрованим в реєстрі за № 3-1367 (т. 1, а.с. 9-10).

Згідно технічного паспорту ОКП «Кіровоградське ООБТІ» на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого станом на 10.02.2007 року, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 1381,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 11-14).

Як вбачається з архівної довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 02.02.2018 року № 43359, станом на 01.01.2013 року за архівними даними реєстрових книг за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дата останньої інвентаризації 14.02.1984 року, площа земельної ділянки 1381,1 кв.м. (т. 1, а.с. 15).

ОСОБА_1 є власником будинку з надвірними будівлями що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , з 30.06.2000 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.05.2018 року № 123062677 (т. 1, а.с. 16-17).

30.06.2000 року відповідач придбала земельну ділянку площею 1410,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала продавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 24.12.1997 року (т. 1, а.с. 27, 28-29). При цьому, згідно плану зовнішніх меж даної земельної ділянки вона має форму прямокутної трапеції, де її межа із домоволодінням по АДРЕСА_1 , має форму прямої лінії довжиною 58,75 м, довжина межі із землями загального користування (АБ) становить 22,50 м, а межі із землями загального користування (ДГ) 24,15 м + 6,35 м. Самі межі мають форму прямих ліній.

В подальшому, відповідач 08.10.2007 року звернулася до ПП «І-Експерт-Сервіс» із заявою про підготовку проекту технічної документації щодо складання державного акта про право власності на земельні ділянки загальною площею 1410,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 49).

05.12.2007 року в процесі підготовки даної документації було складено акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, який було підписано представниками суміжних землеволодінь і землекористувань, зокрема ОСОБА_3 (суміжне землекористування АДРЕСА_1 ). В результаті погодження меж земельної ділянки було встановлено, що межі земельної ділянки проходять по існуючій огорожі. При цьому, в даному акті відображено зарис земельної ділянки без прив`язки до будь-яких зовнішніх об`єктів, а межа із домоволодінням по АДРЕСА_1 , має форму кривої лінії та складається з 5 відрізків загальною довжиною 57,59 м (6,06+10,70+2,06+20,88+17,89). Також, довжина межі із землями загального користування (АБ) становить 23,70 м, межа із землями загального користування (ДГ) 25,49 м + 5,39 м (т. 1, а.с. 54).

Як вбачається з акту про здачу межових знаків на зберігання від 05.12.2007 року, у зв`язку з тим, що межі земельних ділянок і усі поворотні точки проходять по існуючій огорожі, межові знаки не встановлювалися та не передавалися (т. 1, а.с. 55).

Згідно збірного кадастрового плану земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , щодо суміжних власників землі та землекористувачів житловий будинок та господарські споруди, що розташовані на суміжній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , знаходяться на певній відстані від межі земельних ділянок та не перетинаються нею (т. 1, а.с. 57).

29.05.2008 року Кіровоградською міською радою було видано відповідачу два державні акти на право власності на земельну ділянку, а саме: з кадастровим номером :24:198:0005 площею 410,3 кв.м. для ведення особистого селянського господарства та :24:198:0004 площею 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, згідно плану зовнішніх меж даних земельних ділянок їх межа із домоволодінням по АДРЕСА_1 має форму кривої лінії та складається з двох та трьох відрізків відповідно (т. 1, а.с. 43, 44).

22.10.2018 позивач звернувся до КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 1000 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 117).

Як вбачається з акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 22.10.2018 року межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 1000 кв.м., проходять по існуючій огорожі, а тому не закріплюються межовими знаками (т. 1, а.с. 119).

Згідно кадастрового плану земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок та господарські споруди, що розташовані на ній, знаходяться на певній відстані від межі земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та не перетинаються нею. При цьому, довжина межі із домоволодінням по АДРЕСА_2 , має форму кривої лінії та складається з 7 відрізків загальною довжиною 58,06 м (8,83 + 11,98 + 14,42 + 2,12 + 4,02 + 3,04 + 13,65) (т. 1, а.с. 127).

06.11.2018 державним кадастровим реєстратором Відділу у Кіровоградському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області було розглянуто заяву ОСОБА_2 про внесення змін до Державного земельного кадастру та прийнято рішення № РВ-018 про відмову у внесенні таких відомостей (змін до них), оскільки наявні зауваження щодо валідності електронного документа, перетин ділянки з ділянкою :24:198:0004, площа співпадіння 5,4458%, перетин ділянки з ділянкою :24:198:0005, площа співпадіння 1,4493%, що в середньому складає близько 2 метрів по всій довжині земельної ділянки зі сторони суміжної земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 128-129).

Як вбачається з висновку експерта Кропивницького відділення Київського НДІСЕ ОСОБА_4 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 14.05.2020 року № 1040/1041/19-27 фактичні межі та площа земельних ділянок кадастрові номери :24:198:0004 та :24:198:0005, належних ОСОБА_1 на підставі державного акта серії КР № 025763 від 29.05.2008 року площею 0,1 га та державного акта серії КР № 025762 від 29.05.2008 року площею 0,041 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 не в повній мірі відповідають правовстановлюючим документам, інформації вказаній в технічній документації та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування.

Дана невідповідність виникла через помилково визначені координати розподільної межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 при виготовленні державного акта серія КР № 0007039 від 24.12.1997 року на підставі якого було виготовлено подальшу технічну та правовстановлюючу документацію.

Також експерт вказав, що наявне часткове накладання площею 68,30 кв.м. земельних ділянок з кадастровими номерами :24:198:0004 та :24:198:0005, розташованих по АДРЕСА_2 , власником яких є ОСОБА_1 на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 . Користувачем, якої є ОСОБА_2 . Дане накладання виникло через зміщення і розподільної межі (відповідно до координат) між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фасадній межі на 1,20 м, а по розподільній межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в межах від нуля, де координати співпадають (точка 4 земельної ділянки :24:198:0005 та точка 9 земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) до 1,60 м (в місці розташування погрібу літ. «Д») (т. 2, а.с. 3-19).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що зареєстровані на підставі спірних державних актів про право власності земельні ділянки кадастрові номери :24:198:0004 та :24:198:0005 накладаються на земельну ділянку позивача, що є перешкодою для внесення відомостей про його земельну ділянку до Державного земельного кадастру та отримання позивачем правовстановлюючого документа на неї, а відтак порушується його право на землю.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У частині третій статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно частини першої статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 466/1058/15-ц (провадження № 61-6732св22) зазначено, що:

«Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з частинами першоючетвертою та дев`ятою статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій, сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 922/1646/20 та від 04 березня 2021 року у справі № 922/3463/19.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що він є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 1381,1 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.1980.

Разом з тим, як встановлено судом, площа земельної ділянки за вказаним договором купівлі-продажу складає 600 кв.м.

В Акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 22.10.2018 року площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею визначена як - 1000 кв.м.

Технічний паспорт ОКП «Кіровоградське ООБТІ» на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 10.02.2007 року де вказано площа земельної ділянки - 1381,1 кв.м., відображає лише фактичний стан, але не визначає порядок користування земельною ділянкою і не є правоустановчим документом.

Отже, твердження позивача про те, що розмір його земельної ділянки складає 1381,1 кв.м., не підтверджено правовстановлюючими документами.

Відсутність достовірних доказів про площу сформованої земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, не дозволяє ставити питання про захист права користування земельної ділянки позивачем саме в заявлених ним межах.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування державних актів про право власності на земельні ділянки є необґрунтованими, такими що не відповідають вимогам закону, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

З огляду на висновок суду щодо суті апеляційної скарги, витрати понесені ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, підлягають стягненню з позивача на його користь.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Приватне підприємство «І-Експерт-Сервіс» про визнання недійсними та скасування актів про право власності на земельні ділянки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2114,60 грн

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.03.2024.

Судді:

О.А.Письменний А.М. Головань О.Л. Дуковський