Справа № 369/553/24
Провадження № 2/369/3757/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про забезпечення позову)

17.01.2024 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , про забезпечення позову у цивільній справі №369/553/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про розірвання шлюбу та поділ майна, що є спільною сумісною власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

16 січня 2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на 1/2 частку майна власником якого є ОСОБА_2 :

- домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається із будинку загальною площею 182 кв.м. та господарських будівель та споруд,

- квартири АДРЕСА_2 загальною площею 61,2 кв.м.

- квартири АДРЕСА_3 загальною площею 106,5 кв.м.,

- земельної ділянки площею 0,442 га, кадастровий номер :04:001:5001, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14 січня 2014 року;

- земельної ділянки площею 0,1427 га, кадастровий номер :01:006:0056 по АДРЕСА_1 ,

- автомобіля HYUNDAI ix55, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіля PEUGEOT RCZ 16Е, 2011 року випуску,

- автомобіля ЗИЛ 131НА, 2000 року випуску,

- автомобіля ГАЗ 221713НГ, 2008 року випуску,

- автомобіля ГАЗ 3309-354 КО 4В.ЗЕ, 2007 року випуску,

- причепа ПФ 01 ФЕРМЕР, 2006 року випуску,

- причепа ПГМФ 8304, 2016 року випуску,

- мотоцикла DT 200, 2005 року випуску.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про розірвання шлюбу та поділ майна, що є спільною сумісною власністю, в якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини майна, на яке заявник просить накласти арешт.

Зазначила, що ймовірність відчуження нерухомого та рухомого майна відповідачем ОСОБА_2 є досить високою, оскільки правовстановлюючі документи на будинок, квартири та транспортні засоби перебувають у його володінні. Право ОСОБА_1 на частку у нерухомому та рухомому майні відповідач не визнає. У досудовому порядку вирішити питання щодо поділу спірного майна із відповідачем не вдалось.

На думку заявника, відчуження нерухомого та рухомого майна відповідачем ОСОБА_2 призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову на користь ОСОБА_1 , тому з метою захисту своїх прав ОСОБА_1 змушена звернутись до суду із заявою про забезпечення позову.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/5745/18.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 352730953 від 01 листопада 2023 року майно, ОСОБА_2 на праві власності належать:

- домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається із будинку загальною площею 182 кв.м. та господарських будівель та споруд,

- квартири АДРЕСА_2 загальною площею 61,2 кв.м.

- квартири АДРЕСА_3 загальною площею 106,5 кв.м.,

- земельної ділянки площею 0,442 га, кадастровий номер :04:001:5001, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14 січня 2014 року;

- земельної ділянки площею 0,1427 га, кадастровий номер :01:006:0056 по АДРЕСА_1 ;

- автомобіля HYUNDAI ix55, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіля PEUGEOT RCZ 16Е, 2011 року випуску,

- автомобіля ЗИЛ 131НА, 2000 року випуску,

- автомобіля ГАЗ 221713НГ, 2008 року випуску,

- автомобіля ГАЗ 3309-354 КО 4В.ЗЕ, 2007 року випуску,

- причепа ПФ 01 ФЕРМЕР, 2006 року випуску,

- причепа ПГМФ 8304, 2016 року випуску,

- мотоцикла DT 200, 2005 року випуску.

Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову шляхом накладення арешту на кватиру та предметом позовних вимог, оскільки, застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Дослідивши письмові матеріали справи, та враховуючи, що вид забезпечення позову, вказаний у заяві, а саме накладення арешту на квартиру є співмірним з позовом, який буде подано, та буде достатніми для забезпечення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене заява про забезпечення позову піддягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями ст. ст. 149, 150, 153-154, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву задовольнити.

Накласти арешт на частку майна, яке на праві власності належить ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , а саме:

- домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається із будинку загальною площею 182 кв.м. та господарських будівель та споруд,

- квартири АДРЕСА_2 загальною площею 61,2 кв.м.

- квартири АДРЕСА_3 загальною площею 106,5 кв.м.,

- земельної ділянки площею 0,442 га, кадастровий номер :04:001:5001, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14 січня 2014 року;

- земельної ділянки площею 0,1427 га, кадастровий номер :01:006:0056 по АДРЕСА_1 ;

- автомобіля HYUNDAI ix55, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіля PEUGEOT RCZ 16Е, 2011 року випуску,

- автомобіля ЗИЛ 131НА, 2000 року випуску,

- автомобіля ГАЗ 221713НГ, 2008 року випуску,

- автомобіля ГАЗ 3309-354 КО 4В.ЗЕ, 2007 року випуску,

- причепа ПФ 01 ФЕРМЕР, 2006 року випуску,

- причепа ПГМФ 8304, 2016 року випуску,

- мотоцикла DT 200, 2005 року випуску.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Власник майна: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя: І.О. Фінагеєва