Справа № 344/4125/24
Провадження № 2-з/344/1/24
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову до подання позовної заяви

07 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Польська М.В., ознайомившись із заявою адвоката Задна Роксолани Євгенівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову поданої до подання позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Задна Роксолана Євгенівна 05.03.2024 року звернулась до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

Представник заявника просила в якості забезпечення позову, який буде поданий про визначення участі у вихованні дитини, заборонити виїзд з території України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , чи будь-якими іншими особами, без нотаріальної згоди батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_1 у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу разом із донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання законної сили судового рішення щодо визначення участі у вихованні дитини.

Обґрунтовуючи вимоги заяви представник заявника зазначила, що 10.06.2022 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м.Івано-Франківськ) про що зроблено актовий запис №1159. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилась донька ОСОБА_2 . Через часті сварки та непорозуміння, спільне життя між сторонами не склалось, відповідач та спільна донька проживають окремо. Враховуючи факт окремого проживання, позивач постійно намагається брати участь у вихованні доньки, проте відповідач чинить перешкоди.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З матеріалів заяви вбачається, що представник заявника першою вимогою заяви, яка подана до подачі позову, зазначає заборонити виїзд з території України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , чи будь-якими іншими особами, без нотаріальної згоди батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , однак така вимога стосовно матері є необґрунтованою, оскільки перш за все, право особи на пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, передбачено законодавством України. Окрім того, в Україні оголошено воєнний стан і чітко врегульовано законом право перетину кордону.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони з території України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , чи будь-якими іншими особами, без нотаріальної згоди батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адвокат заявника зазначає, що існує можливість вивезення відповідачем малолітньої дитини за кордон.

Обґрунтованість заяви про забезпечення позову доводиться заявником за загальними правилами доказування в цивільному процесі, яке не може ґрунтуватися на припущеннях

Судом встановлено, що заява вмотивована тим, що ОСОБА_3 разом з дитиною може виїхати за кордон і ці обставини можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за поданим в майбутньому позовом про визначення участі батька у вихованні дитини. Однак посилання заяви на ризики унеможливлення виконання рішення суду по суті є припущенням представника заявника щодо обставин, які за умови їх доведеності могли б розглядатися в якості підстав для забезпечення позову.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (№2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Отже, при винесенні вже остаточного рішення у цивільній справі, провадження якої ще не відкрите, суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Також суд зазначає, що беручи до уваги події, пов`язані з повномаштабними воєнними діями на всій території України, захід забезпечення позову, про вжиття якого просить позивач, являється явно неспівмірним позовним вимогам, що буде подано.

Крім того, в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст. 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19, 08 березня 2023 року у справі № 263/989/21, провадження № 61-16075св21.

Отже, обраний представником позивача спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дитині в супроводі матері, на даний час не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року, справа № 754/7569/21, провадження № 61-15886сво2, зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

У своїй заяві адвокат заявника просить також вимогою ще одною заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_1 у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу разом із донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання законної сили судового рішення щодо визначення участі у вихованні дитини.

При цьому в заяві йдеться, що майбутній позов буде стосуватися участі у вихованні дитини, а не визначення місця проживання дитини, однак, участь може бути різними. В даному випадку така вимога щодо позову (який ще не подано), а не забезпечення позову, замінює повністю позовну вимогу щодо усунення перешкод у участі батька стосовно виховання і спілкування з дитиною.

Cуд надає оцінку тій обставині, що такий спосіб забезпечення позову не співвідноситься з предметом позову, а, отже, відсутній зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог.

У зв`язку з наведеним, заява адвоката Задна Роксолани Євгенівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.149-154,157,258,260, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви адвоката Задна Роксолани Євгенівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову поданої до подання позовної заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд.

Суддя Мирослава Польська