Провадження № 2/127/2646/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення безпідставно набутих коштів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, мотивуючи свої вимоги тим що, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_5 , яка постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 .

За життя, бабусі позивача належав житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі продажу № 1708 від 27.05.1964 року, посвідчений Другою Вінницькою міською державною нотаріальною конторою. Заповіту бабуся не залишила.

ОСОБА_6 (батько позивача) є сином ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Спадщину після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_6 прийняв та не відмовлявся від неї (оскільки був зареєстрований та проживав на час смерті за однією адресою із матір`ю), однак спадкові права за життя належним чином не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . ОСОБА_6 за життя заповіту не залишив.

До Другої вінницької державної нотаріальної контори звернулись: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 сини.

11.04.2013 року позивач ОСОБА_4 надав довіреність відповідачу ОСОБА_2 із повноваженнями, зокрема, оформити спадкові права на майно, що залишилося після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , приватизації на ім`я позивача земельної ділянки ( в цілому або у часткову власність), призначеної для обслуговування вказаного житлового будинку, та оформленням у встановленому чинним законодавством порядку права власності позивача на цю ділянку; продажу успадкованого позивачем майна та приватизованої земельної ділянки (її частки).

09.11.2012 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину № 2-3057 на частку житлового будинку, господарських будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 .

18.04.2013 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину №2-535 на частку житлового будинку, господарських будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_4 .

З часу надання позивачем доручення брату, усі документи на житловий будинок (свідоцтва про право на спадщину, технічний паспорт на будинок, домова книга, тощо) знаходились та досі знаходяться у відповідача. Сторони постійно проживали спільно у одному будинку, лише в різних частинах, постійно бачились.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 215991434 від 13.07.2020 року встановлено, що частка житлового будинку господарських будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу № 2224, виданого 05.09.2013 року та посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Ю.Д. та на підставі цього договору купівлі продажу було припинено право власності на 1/2 частку спірного майна у позивача.

Однак, про укладення даного договору купівлі продажу частки спірного житлового будинку на користь дружини брата, позивачу не було відомо, та про те, що вона з 2013 року є власником нерухомості, оскільки сам позивач такого відчуження не здійснював, а брат про відчуження житлового будинку не повідомляв, грошей за продаж не передавав.

Вище згаданий договір купівлі продажу був укладений між ОСОБА_7 , яка придбала частку житлового будинку за 111 000,00 грн. та передала грошові кошти ОСОБА_2 , який був представником продавця ОСОБА_8 згідно довіреності від 11.04.2013 року, після отримання коштів представник продавця (довірителя) повинен був передати належні продавцю (довірителю) грошові кошти, але цього не було зроблено до сьогоднішнього дня.

Також, нещодавно стало відомо, що 26.06.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 уклали шлюбний договір згідно якого домовились про непоширення положень ст. 60 СК України на частку житлового будинку з прибудовами господарськими будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_2 , за допомогою якого відповідач і зміг укласти договір купівлі продажу майна позивача на свою дружину і в своїх інтересах без відома позивача.

Позивач постійно проживав у спірному будинку, наразі зберігає свої речі у будинку, має вільний доступ до частини будинку.

Однак, протягом останніх років стосунки із відповідачем значно погіршились, брат перестав відповідати на телефонні дзвінки та абсолютно перестав контактувати із позивачем.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 484 789, 07 грн., з яких 111 000,00 грн. сума безпідставно набутих коштів за продаж части житлового будинку по АДРЕСА_2 , 339 248, 07 коп. - інфляційні втрати, 34 541, 00 грн. 3% річних та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав за обставин викладених у справі, просив суд їх задовольнити, просив суд поновити строки позовної давності до даних позовних вимог.

Представник відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні, заперечував, щодо задоволення позовних вимог, вважає даний позов безпідставним, а також просить застосувати строки позовної давності до даних позовних вимог.

25.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну, у якому вказано, що в вересні 2014 року в день укладення договору купівлі продажу відповідач передав позивачу кошти в сумі 111 000,00 грн., що були отримані за продаж частки житлового будинку АДРЕСА_2 .

Передача коштів позивачу відбулась в присутності свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які можуть підтвердити дану обставину.

В цей же день відповідач діючи відповідно до повноважень, визначених виданою позивачем довіреністю, уклав договір купівлі продажу від 05.09.2013 року з ОСОБА_7 , яка набула відповідну частину житлового будинку в особисту власність.

В подальшому позивач неодноразово повідомляв інших осіб про те, що він не є співвласником житлового будинку АДРЕСА_2 , дані обставини можуть підтвердити свідки.

Також позивач не вчиняв жодних дій як власник щодо відповідного житлового будинку не оплачував комунальних послуг, не сплачував податків, не здійснював будь яких робіт щодо будинку.

В свою чергу положення ст. 1212 ЦК України застосовується лише до тих випадків, коли особа набула майно або зберегла його без відповідної правової підстави.

Отже, у випадку отримання повіреним коштів в інтересах довірителя, то такі кошти є отриманими на відповідній правовій підставі, оскільки повірений їх отримує шляхом укладення відповідного договору діючи на підставі довіреності. В свою чергу у випадку невиконання повіреним своїх зобов`язань щодо передачі отриманих коштів довірителю повинні застосовуватись відповідні норми права, які регулюють відносини договору доручення.

Крім того, позивач пропустив строк позовної давності.

Просив суд, відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давності.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 суду показав, що його брат ОСОБА_4 надав йому довіреність для оформлення та продажу спадщини, а саме частки житлового будинку АДРЕСА_2 , оскільки займатись цим не хотів. Пізніше частку його спадщини придбала ОСОБА_7 (його дружина) за 111 000,00 грн., відповідно до договору купівлі продажу. Придбане майно ОСОБА_7 оформила шлюбним договором, оскільки то були її особисті кошти від продажу нерухомості її бабусі в м. Одесі. Кошти за продаж частки будинку були передані ОСОБА_4 до укладення договору. ОСОБА_4 була написана розписка про отримання вище вказаних коштів, однак з моменту написання розписки пройшло більше 13 років, розписка не збереглась. З будь якими питаннями з приводу вказаної частки будинку ОСОБА_4 не звертався протягом даного терміну.

В судовому засіданні в режимі відео конференції свідок ОСОБА_11 суду показав, що він разом зі своїм батьком супроводжував ОСОБА_12 з м. Одеси до м. Вінниці, куди вона поїхала за грошима. оскільки вона була з маленькою дитиною і великою сумою коштів, а саме 111 000,00 тис грн. Далі в м. Вінниці в частині будинку ОСОБА_4 були передані кошти, а ОСОБА_13 написав розписку.

Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 11.04.2013 року позивач ОСОБА_4 надав довіреність відповідачу ОСОБА_2 із повноваженнями, зокрема, оформити спадкові права на майно, що залишилося після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , приватизації на ім`я позивача земельної ділянки ( в цілому або у часткову власність), призначеної для обслуговування вказаного житлового будинку, та оформленням у встановленому чинним законодавством порядку права власності позивача на цю ділянку; продажу успадкованого позивачем майна та приватизованої земельної ділянки (її частки) (а.с.11).

18.04.2013 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину №2-535 на частку житлового будинку, господарських будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_4 .

Відповідно до договору купівлі продажу від 05.09.2013 року продавець ОСОБА_4 , від імені якого на підставі довіреності посвідченої питаним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. 11.04.2013 року за реєстровим № 794 діє ОСОБА_2 та продав, а покупець ОСОБА_7 придбала частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за 111 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2. Договору продавець одержав від покупця зазначену суму повністю до укладення цього договору (а.с.13).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 15.03.2023 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2023 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі - продажу частки житлового будинку відмовлено (а.с. 61-67).

Постановою Верховного Суду від 04.10.2023 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 15.03.2023 року залишено без змін (а.с.67-74).

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Як визначено у частині 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим у разі, якщо особа, яку він представляє вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Між сторонами існували відносини доручення. Відповідно відносини, щодо виконання договору доручення регулюються положеннями глави 68 ЦК України.

В зв`язку з цим, у випадку неналежного виконання договору доручення захист прав відповідної сторони вказаного договору здійснюється в прядку та спосіб визначений нормами права, які регулюють відповідні відносини.

Правовідносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави врегульовані ст.1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, ст. 1212 ЦК України передбачений такий спосіб захисту як кондикційний позов.

Ознаками кондикційного позову є:

- відповідач набув чи зберіг майно за рахунок позивача;

- набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала;

- річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі, грошовими коштами;

- відсутність договірних правовідносин (у тому числі, недійсного договору) між позивачем та відповідачем щодо спірного майна (речові правовідносини);

- не має правового значення: чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним; чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події;

- застосовується лише втих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших,спеціальних засобів захисту.

Такі ознаки викладені, зокрема, у висновках Верховного Суду (постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 року № 6-3090цс15 та постанова Верховного Суду України від 24.09.2014 року № 6-122цс14).

Отже, у випадку отримання повіреним коштів в інтересах довірителя, то такі кошти є отриманими на відповідній правовій підставі, оскільки повірений їх отримує шляхом укладення відповідного договору діючи на підставі довіреності.

В свою чергу у випадку невиконання повіреним своїх зобов`язань щодо передачі отриманих коштів довірителю повинні застосовуватись відповідні норми права, які регулюють відносини договору доручення.

З моменту видачі довіреності з боку позивача не було жодних звернень чи претензій до відповідача з приводу невиконання чи неналежного виконання відповідних повноважень. ОСОБА_4 не оспорював її умов та не скасовував видану довіреність, не звертався до правоохоронних органів про вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

Також, позивач не вчиняв жодних дій як власник щодо відповідного житлового будинку не оплачував комунальних послуг, не сплачував податків, не здійснював будь яких робіт щодо будинку.

Вище вказані обставини свідчать про те, що позивач знав про укладення договору купівлі продажу, бажав цього та в подальшому прийняв відповідне виконання з боку відповідача.

Таким чином, відповідач повністю виконав свої зобов`язання перед позивачем в тому числі щодо передачі позивачу коштів отриманих за договором купівлі продажу.

В зв`язку з цим, відповідач не має зобов`язань перед позивачем щодо передачі відповідних коштів.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема,ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч.1-3ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення майна, набутого за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість.

Оскільки позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних є похідними, вони також не підлягають до задоволенню, як і застосування строків позовної давності, застосування якої є самострійною підставою для відмови в позові.

Зокрема, у постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.

Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1212, ст. ст. 10, 23,57-60, 212-215 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 07.03.2024 року.

Учасники процесу

Позивач ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ),

Відповідач ОСОБА_2 ,ІПН НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ).

Суддя: