Єдиний унікальний номер 719/522/23
Номер провадження 2/719/22/24
УХВАЛА

про розгляд клопотання відповідача

27 березня 2024 року м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Цицак В.Л.,

за участю секретаря Тартус І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новодністровськ, Чернівецької області, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2023 року в суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В позовній заяві зазначає, що з 13 лютого 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову вказує, що з травня 2022 року сторони припинили ведення спільного господарства та сумісне проживання. Основаною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Зауважує, що 29 листопада 2022р. зверталась в суд із позовом про розірвання шлюбу, проте 31 січня 2023р. подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду, яка судом задоволена. Однак, наголошує, що ні сумісне проживання, ні ведення спільного господарства сторони фактично не відновили. Вказує, що в добровільному порядку шлюб розірвати неможливо, оскільки із відповідачем мають спільну неповнолітню дитину та подати спільну заяву про розірвання шлюбу в органи ДРАЦ не можуть. Вважає, що причини звернення до суду є обґрунтованими, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та інтересам їхньої дитини, а тому просить шлюб розірвати.

Ухвалою суду від 24.11.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із повідомленням (викликом) сторін, надано сторонам строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 18 грудня 2023р. о 10 год. 00 хв.

18 грудня 2023 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження до припинення перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, відмовлено; надано сторонам по справі строк для примирення подружжя 3 місяці - до 17 березня 2024 року, та зупинено провадження по справі до закінчення визначеного судом строку.

Ухвалою суду від 20.03.2024р. поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 27 березня 2024р. о 14 год. 00 хв. із повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується розпискою (а.с. 131), в таке засідання не з`явилася.

При цьому, 24 листопада 2023 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розірвати шлюб без надання строку на примирення, не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі (а.с. 16).

Надалі, ОСОБА_1 подала також заяву від 20.03.2024р. (а.с. 133) про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на розірванні шлюбу. При цьому, повідомляє, що під час наданого судом строку сторони не примирилися, оскільки втрачені почуття любові, поваги, взаєморозуміння і довіри; на даний час перебуває в інших стосунках, у зв`язку із чим просить більше не надавати строку для примирення.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом надіслання копії ухвали суду на його електронну адресу, через яку ведеться листування із судом (а.с. 132), та шляхом надіслання копії ухвали суду за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в таке засідання не з`явився.

При цьому, 04 березня 2024р. в суд надійшли клопотання відповідача ОСОБА_2 про продовження строку на примирення та про зупинення провадження у справі (а.с. 109-126). Надалі, 12, 19, 21, 26 та 27 березня 2024р. засобами електронного зв`язку в суд повторно надійшли клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі (а.с. 127-128, 134-139).

Інших заяв чи клопотання сторони по справі не подавали.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності сторін по справі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши клопотання відповідача про продовження строку на примирення та про зупинення провадження, суд встановив, що ОСОБА_2 просить продовжити подружжю строк на примирення до 17 червня 2024р., оскільки сторони ведуть перемовини щодо подальших відносин. При цьому, просить врахувати, що саме ОСОБА_1 , будучи фінансово залежною від співмешканця, не може надати однозначної відповіді у питанні збереження шлюбу і додатковий строк надасть останній шанс на переосмислення себе у житті. Окрім того, вважає, що даний час сторони зможуть використати для вирішення питання його участі, як батька, у житті та вихованні доньки, яка залишиться проживати із матір`ю, з метою уникнення спорів в майбутньому.

Надалі, у клопотанні про зупинення провадження від 10.03.2024р. ОСОБА_2 вказує, що лише при вирішенні у справі питань захисту першочергових інтересів дитини недоцільним є зупинення провадження. Однак, вважає, що на даний час сторони вирішили питання першочергових інтересів їхньої доньки і питання розірвання шлюбу таких інтересів не стосується. Натомість, просить врахувати, що перебуває у лавах Збройних Сил України та докладає зусиль щодо збереження суверенітету та територіальної цілісності України, а його дружина зазнає тиску у питанні розірвання шлюбу від свого співмешканця, який користується її безпорадним фінансовим становищем та страхом переїзду до м. Миколаєва. Вказуючи на відсутність протягом подружнього життя сварок та бійок, просить зважити на пріоритет сімейного виховання дитини, врахувати емоційний характер позивача і складні побутові умови останньої внаслідок як війни, так і стану здоров`я, що, на думку відповідача, змушує ОСОБА_1 задля тимчасового влаштування життя в м.Новодністровську підтримувати відносини із співмешканцем ОСОБА_4 , а тому зупинити провадження у справі на час перебування відповідача у лавах Збройних Сил України. При цьому, наголошує, що наявність чи відсутність бойових розпоряджень не передбачена процесуальним законодавством як імператив зупинення провадження у справі.

12 березня 2024р. у клопотанні про зупинення провадження відповідач додатково вказує на відсутність самостійного доходу позивача, із якою проживає донька сторін, як причину для зупинення провадження у справі на час перебування відповідача у лавах Збройних Сил України. Так, не бажаючи розлучати дитину із матір`ю, ОСОБА_2 зазначає, що в разі розірвання шлюбу ОСОБА_1 втратить право на фінансову підтримку з його сторони, а її співмешканець, від якого позивач фінансово залежить, самостійного доходу не має. Така ситуацію, на думку відповідача, не є нормою у захисті прав малолітньої дитини.

19 березня 2024 року ОСОБА_2 проінформував суд про звільнення із військової частини НОМЕР_1 через переведення у бригаду морської піхоти. При цьому, наголосив, що проти розірвання шлюбу заперечує з підстав, наведених у раніше поданих процесуальних документах.

21 березня 2024 року у додатку до клопотання від 19.03.2024р. ОСОБА_2 вказав, що з 20 березня 2024р. зарахований до бойової частини 37 батальйону морської піхоти в/ч НОМЕР_2 у зв`язку із чим просить зупинити провадження у справі на час перебування відповідача у лавах Збройних Сил України.

Також, 26 та 27 березня 2024 року у додатку до клопотання від 19.03.2024р. ОСОБА_2 , повторно наголосивши, що у разі розірвання шлюбу ОСОБА_1 втратить право на утримання від нього, як чоловіка; надав квитанцію про перерахунок матеріальної допомоги дружині та просить зупинити провадження у справі на час перебування відповідача у лавах Збройних Сил України.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 13 лютого 2016р. позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрований Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 44, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим повторно 26.11.2022р. Сокирянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 24.05.2016р. Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с. 5).

Рішенням ЄСПЛ від 24.07.2018р. «Вишняков проти України» (заява №25612/12), де заявник стверджував, що національні органи влади не виконали судового рішення про надання доступу до його малолітньої дитини та в іншому провадженні національні суди не визначили належним чином місце проживання його доньки, Судом було одноголосно оголошено скаргу прийнятною в частині невиконання рішення про надання доступу до дитини, а решту скарги неприйнятною; констатовано порушення ст. 8 Конвенції у зв`язку із невиконання рішення про надання доступу до дитини (а.с. 111-118).

Судом також досліджено копію письмових пояснень ОСОБА_4 від 17.12.2023р. в частині, де останній вказує свої анкетні дані, зокрема, станом на 17 грудня 2023р. є тимчасово непрацездатним.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 26.11.2018р. по справі № 761/33261/16-ц, зазначено, що тлумачення статті 11 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Враховуючи позицію позивача, яка категорично заперечує можливість примирення з відповідачем та повідомляє про стосунки з іншим чоловіком, чим фактично спростовуються твердження ОСОБА_2 щодо ведення подружжям перемовин про примирення, беручи до уваги, що питання участі відповідача, як батька, в житті дитини в даній справі не вирішується, а фінансовий стан сторін не впливає на право припинити шлюбні відносини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для продовження строку на примирення подружжя, оскільки таке суперечитиме істотним інтересам позивача та моральним засадам суспільства.

Також судом встановлено, що відповідно до відмітки у військовому квитку серії НОМЕР_5 від 21.09.2023р. за 20 березня 2024р., припису військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024р. № 89 та витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) № 87 від 20.03.2024р. відповідач ОСОБА_2 виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 , справи і посаду здав та зарахований для проходження подальшої служби до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 (а.с.134-135).

Отже, на даний час, як і станом на 18 грудня 2023р., інформації про безпосередню участь ОСОБА_2 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р., в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі воєнний стан неодноразово продовжувався, зокрема, останній раз указом №49/2024 від 05.02.2024р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2024р., з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Положеннями п. 3 указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022р. «Про загальну мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022р., встановлено, що мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом. Строк проведення загальної мобілізації було неодноразово продовжено, зокрема, з 14 лютого 2024 року на 90 діб згідно з Указом Президента № 50/2024 від 05.02.2024р.

У ст. 1, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Зміст мобілізації становить, зокрема, переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008р. № 1153/2008 (далі - Положення).

Відповідно до п. 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу п. 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

У постанові Верховного Суду України від 07.10.2015р. по справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.12.2022р. по справі № 456/2541/19.

В ухвалі Верховного Суду від 29.08.2022р. по справі № 461/5209/19 (провадження №61-5782св22), зокрема, вказано, що позивач із клопотанням про зупинення провадження у справі надав довідки, що підтверджували його перебування на військовій службі у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. З огляду на зазначене, колегія суддів ВС дійшла висновку про обґрунтованість клопотання та зупинила провадження у справі.

Не заперечуючи факт військової служби відповідача, суд зауважує, що на даний час надані відповідачем докази не містять інформації про переведення військової частини НОМЕР_2 , в якій ОСОБА_2 перебуває на військовій службі, на організацію і штати воєнного часу та/або залучення останнього до виконання завдань у зоні бойових дій, а не просто перебування військовослужбовця у зоні постійної дислокації відповідної військової частини, а тому клопотання про зупинення провадження у справі до припинення перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, задоволенню не підлягає.

Такий висновок суду узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом в ухвалі від 17.01.2023р. по справі № 501/1699/17 та Чернівецьким апеляційним судом у постанові від 10.08.2023р. по справі №719/481/21.

Суд зауважує, що наявність у сторін по справі про розірвання шлюбу будь-яких інших невирішених питань як майнового, так і немайнового характеру (поділ майна та утримання подружжя, вирішення питань щодо виховання, утримання чи проживання дитини, тощо), не є самостійною підставою для зупинення провадження у цій справі.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 111 СК України, ст.ст. 2-4, 7-13, 17-19, 240, 247, 251, 253, 258-261, 268, 272, 275, 353-355, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про продовження строку на примирення відмовити.

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя: