Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/4098/23
номер провадження 2/695/385/24

14 березня 2024 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря Оніщенко Н.В.
представника позивача адвоката Кудрицького Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль,
У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на транспортний засіб Toyota Land Cruiser, 2000 року випуску, чорного кольору, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 з 2010 року користується автомобілем Toyota Land Cruiser на підставі довіреності від 07.08.2010р., яка видана онуку ОСОБА_3 , посвідченою приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І. Вказана довіреність була видана строком до 07.08.2020 року, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, а її дочка ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем прийнявши спадщину після смерті своєї матері не виявила жодного наміру оформити свої спадкові права на вказаний автомобіль. Таким чином з 01.10.2013р. припинився усний договір доручення та припинилося представництво по довіреності, а позивач, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном, продовжив відкрито та безперервно володіти автомобілем.
На даний час транспортний засіб знаходиться у фактичному володінні позивача, останній користується ним, здійснює його догляд та ремонт, однак не має можливості належним чином оформити своє право власності на нього. За цих підстав, посилаючись на норми ст. 344 ЦК України, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою судді від 27.10.2023р. відкрито провадження в порядку загального провадження, призначено підготовче засідання. вказаною ухвалою відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву та повідомлено відповідача, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Вказана ухвала судді із копією позовної заяви та доданих документів вручена відповідачу ОСОБА_2 04.11.2023р., що стверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.
На адресу суду 03.11.2023р. надійшла заява ОСОБА_2 , відповідно до якої остання вказала, що вона є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 , отримала спадщину на її майно, їй нічого не відомо про взаємовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та вона просить розгляд справи проводити за її відсутності. Жодних заперечень щодо позовних вимог відповідач не надала.
Ухвалою суду від 08.12.2023р. підготовче провадження по цій цивільній справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягав у повному обсязі з підстав, які вказані у позовній заяві, просив суд врахувати пояснення свідків, які допитані у судовому засіданні. Також вказував, що позивач користується вказаним автомобілем відкрито, без жодних претензій від ОСОБА_2 .
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що він є двоюрідним братом ОСОБА_1 та йому відомо, що ОСОБА_3 у 2010 році видала довіреність, за якою уповноважила ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розпоряджатися від її імені автомобілем Toyota Land Cruiser, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Фактично автомобілем користується ОСОБА_1 , який здійснює його технічне обслуговування та здійснює догляд за ним.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що позивач є братом його дружини. ОСОБА_1 він знає з 2011 року та позивач користувався вказаним автомобілем ще до їх знайомства. Автомобіль був оформлений на бабусю позивача і хоча вона померла, позивач продовжує користуватися цим автомобілем.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що позивач є її сином. ОСОБА_2 є рідною сестрою покійного чоловіка свідка, яка успадкувала майно після смерті ОСОБА_3 , однак жодних претензій з приводу автомобіля вона ніколи не заявляла. У 2010 році ОСОБА_3 вирішила передати вказаний автомобіль позивачу, який обслуговував і користувався вказаним автомобілем весь час.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є сестрою позивача, а ОСОБА_3 є її бабусею. За свого життя бабуся подарувала їм автомобіль, яким фактично користувався позивач, здійснював догляд за ним, здійснював технічне обслуговування. Жодних претензій від ОСОБА_2 з приводу користування вказаним автомобілем ні вони ні позивач не отримували.
Суд, вислухавши думку представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , автомобіль Toyota Land Cruiser, 2000 року випуску, чорного кольору, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 .
Відповідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Золотонісього міського нотаріального округу Сахно В.І., яка зареєстрована в реєстрі за №3128, наявність якої стверджується також витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей за №15496446, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розпоряджатись від її імені (продати, обміняти, заставляти, здавати в оренду) автомобілем Toyota Land Cruiser, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Згідно із свідоцтвом про смерть (серія НОМЕР_3 ) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис за №324.
Як вбачається із матеріалів справи спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , яка визнала факт прийняття спадщини після смерті своєї матері.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Згідно із ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Відповідно до Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини 4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, доказуванню підлягають, зокрема, такі обставини:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Таким чином, зміст статті 344 ЦК України встановлює, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.
Суд встановив, що відсутні спірні питання про право власності на автомобіль між позивачем та відповідачем, оскільки є проблема тільки із реєстрацією транспортного засобу, який зареєстрований за померлою особою, а спадкоємець не цікавиться долею цього майна, не має наміру оформляти свої спадкові права на нього та не набув відповідних прав на нього у встановленому порядку.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач добросовісно, з 2010 року володіє цим автомобілем відкрито, безперервно, осіб, які б заявили свої права на це майно не встановлено, тому за ним може бути визнано право власності на це рухоме майно за набувальною давністю згідно із ст. 344 ЦК України.
Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 206, 259, ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 181, 182, 316,317, 344 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності за набувальною давністю на транспортний засіб Toyota Land Cruiser, 2000 року випуску, чорного кольору, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 25 березня 2024 року.

Суддя : Середа Л.В.