ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/821/493/24Головуючий по 1 інстанції
Справа № 697/2669/21 Категорія: 301030400 Колісник Л.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Новікова О.М.,

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи:

позивач заступник керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України;

відповідачі Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу заступник керівника Черкаської обласної прокуратури,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року в справі за позовом заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року заступник керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Фонду державного майна України звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у відання Українській республіканській раді профспілок Міністерством охорони здоров`я УРСР передано безоплатно будинок відпочинку «Прохорівка», розташований за адресою с. Прохорівка Канівського району Черкаської області. Чинне на той час законодавство передбачало, що спільне надбання всього радянського народу є державною власністю. На момент проголошення незалежності України будинок відпочинку «Прохорівка» перебував у державній власності та у віданні Ради Федерації профспілок України, як правонаступника Української республіканської ради профспілок (Укрпрофраді).

Постановою Верховної Ради Української РСР від 29.11.1990 № 506-VII до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна встановлено мораторій на території республіки на зміну форм власності і власника державного майна. Всупереч цій забороні постановою від 22.11.1991 № 11-1-1 Президія Ради Федерації незалежних професійних спілок України прийняла рішення створити на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, установ, об`єднань профспілок України за пайовим внеском Фонду соціального страхування України акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця», в результаті чого до статутного фонду «Укрпрофоздоровниця» передано майно будинку відпочинку «Прохорівка».

Така передача, на думку позивача, є нікчемним правочином та не створює юридичних наслідків, оскільки держава ніколи не передавала майно профспілкам у власність і Укрпрофоздоровниця мала б про це знати.

У 1996 році наказом від 01.02.1996 правління АТ «Укрпрофоздоровниця» прийняло рішення про ліквідацію будинку відпочинку «Прохорівка» та передачу будівель та споруд на баланс дочірнього підприємства «Санаторій «Жовтень». Державний реєстр прав на нерухомість ще не був запроваджений. Таким чином, це створило перешкоди державі у виявленні та постановці на облік державного майна.

18.03.2005 виконавчий комітет Прохорівської сільської ради дозволив ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» оформити право власності на комплекс будівель санаторію «Жовтень» в АДРЕСА_1 . 03.05.2005 ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» видано свідоцтво про право власності на це майно, в результаті чого оформлено право власності на майно за особою, яка не є його власником. При цьому у видачі свідоцтва про право власності мали б відмовити, оскільки ОСОБА_2 як довірена особа ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» діяв поза межами дії довіреності, строк дії якої закінчився 11.02.2005, а із заявою про реєстрацію прав на майно відділення санаторій «Жовтень» він звернувся 22.04.2005. Після перереєстрації АТ «Укрпрофоздоровниця в ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» право власності на комплекс нежитлових будівель санаторію «Жовтень» по АДРЕСА_1 було зареєстровано в державному реєстрі речових прав.

25.09.2020 між ПАТ «Укрпрофоздоровниця» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель санаторію «Жовтень» по АДРЕСА_1 , власником яких став ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим порушено право держави, таке порушення, пов`язане з позбавленням володіння через ланцюг передач майна, а суспільний інтерес полягає у поверненні державі цього майна з чужого незаконного володіння. Власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Спірне майно є державною власністю, ПАТ «Укрпрофоздоровниця» не набула його у встановлений законом спосіб та не мало повноважень на його відчуження, оскільки воно вибуло з володіння держави на підставі незаконного рішення, без волевиявлення дійсного власника Фонду державного майна України та правових підстав.

За викладених обставин позивач просив суд витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі Фонду державного майна України комплекс нежитлових будівель Санаторію «Жовтень», що розташований за адресою: Черкаська область, с. Прохорівка, вул. Максимовича, 14, який складається з: приймальне приміщення з ганком під літерою «А», загальна площа 67,4 кв.м., матеріали стін: цегляні; клуб з прибудовами та ганком під літерами «Б,б,б», загальна площа 298,5 кв.м., матеріали стін: цегляні; спальний корпус з ганком під літерою «В», загальна площа 410,1 кв.м., матеріали стін: цегляні; спальний корпус під літерою «Г», загальна площа 410,6 кв.м., матеріали стін: цегляні; їдальня з прибудовою та ганками, з підвалом та входом в підвал з ганками під літерою «Д,д, п/д, п/д» загальна площа 575,7 кв.м., матеріали стін: цегляні; господарська будівля під літерою «Е», загальна площа 21,5 кв.м., матеріали стін: цегляні; санпропускник-котельня з прибудовою та вбиральнею під літерою «Ж, ж, ж» загальна площа 147,6 кв.м., матеріали стін: цегляні; спальний корпус з прибудовами 11 шт. під літерою «З,з,з» загальна площа 196,6 кв.м., матеріали стін: цегляні; фінський будинок № 1 з двома ганками під літерою «И», загальна площа 79,1 кв.м., матеріали стін: дерев`яні; фінський будинок № 2 з двома ганками «К», загальна площа 78,5 кв.м., матеріали стін: дерев`яні; фінський будинок № 3 з двома ганками «Л», загальна площа 78,9 кв.м., матеріали стін: дерев`яні; спальний корпус з прибудовами та погрібом під літерою «М.м.м.» п/г», загальна площа 154,3 кв.м., матеріали стін: цегляні; сарай господарський з прибудовою під літерою «Н.н.», загальна площа 94,7 кв.м., матеріали стін: цегляні; погріб під літерою «О»; погріб під літерою «П»; навіс під літерою «Р»; будівля (залишок від руйнування) під літерою «У»; погріб під літерою «Ц»; убиральня під літерою «Ю», убиральня під літерою «Я»; трансформаторна підстанція під літерою «тр»; вимощення під № 1; огорожа під № 1, 14; ворота з хвірткою під № 2; надкоп. свердловина № 2, 4 під № 3,4; артсвердловина під № 5,6; водонапірна вежа під № 7; резервуар пожежний під № 8; стінка підпірна під № 9; корт тенісний бетонний під № II; танцмайданчик під № III, сходи № 22. Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання до суду позовної заяви просив стягнути з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги, заявлені прокурором, фактично полягають у позбавленні права власності ОСОБА_1 на майно, яке він купив у ПрАТ «Укрпрофоздоровниця». При цьому судом встановлено, що право власності на спірне майно до його відчуження було зареєстровано за ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» 18.03.2005 у визначеному законодавством на той час порядку. На час укладення договору купівлі-продажу від 25.09.2020 між ОСОБА_1 та ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» свідоцтво про право власності останнього було чинне.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що намагання виправити допущену в минулому органом виконавчої влади «помилку» не повинно непропорційним чином втручатися у нове право та перекладати на третіх осіб усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки задоволення позову із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на фізичну особу, а отже, порушить справедливий баланс інтересів сторін. Зокрема, витребування спірного майна у ОСОБА_1 призведе до того, що останній буде позбавлений як майна, яке він купив як добросовісний набувач, так і коштів, які він витратив на його придбання, що є порушенням принципу пропорційності втручання у право останнього на мирне володіння майном. При цьому, покладення на добросовісного набувача тягаря стягнення коштів з ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», які він сплатив при укладенні договору купівлі-продажу майна, не передбачене ні нормами національного ні міжнародного права.

Отже, допущена в минулому органом виконавчої влади «помилка» не повинна створювати негативні наслідки для ОСОБА_1 , який проявивши розумну обачність не міг передбачити, що придбане ним нерухоме майно у ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», останній не належало, а було державною власністю, а тому правомірно сподівався на мирне володіння своїм майном. Оцінюючи співвідношення порушених інтересів держави, за захистом яких звернувся прокурор, та наслідки втручання у право на мирне володіння майном громадянина, суд дійшов висновку, що заявлені прокурором вимоги за своєю суттю є конфіскацією майна у ОСОБА_1 без виплати йому компенсації, яка б відповідала в розумній мірі його вартості, є непропорційним втручанням, яке не може бути виправдане відповідно до ст. 1 Першого Протоколу.

Не погоджуючись з рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року, Черкаська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначала, що судом першої інстанції не враховано, що при вибутті майна поза волею власника право власності не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника у такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

У даній справі ні Федерація незалежних профспілок України, ні створене на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, об`єднань та установ профспілок України за пайовим внеском Фонду соціального страхування України акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок «Укрпрофоздоровниця» (пізніше ПрАТ «Укрпрофоздоровниця») не отримувало від держави у власність будинок відпочинку «Прохорівка».

ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» не могло набути право власності на спірне майно на підставі акта від 24.01.1992 приймання-передачі майна у власність від Федерації незалежних профспілок України, оскільки не доведено наявності саме у Федерації незалежних профспілок України права власності на це майно та законні підстави розпорядження ним.

Скаржник вказує, що судом також не враховано, що витребування у ОСОБА_1 спірного нерухомого майна не призведе до надмірного для нього майнового навантаження (тягара), оскільки відповідач на підставі ст. 661 ЦК України має право на відповідну компенсацію у вигляді відшкодування заданих йому збитків у зв`язку з продажем ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» майна, яке останньому не належить.

ОСОБА_1 не володіє ознаками добросовісного набувача майна, оскільки: на момент укладення 25.09.2020 договору купівлі-продажу спірного майна існувало рішення ВП ВС у справі № 48/340, яким визначено статус та належність державі майна ПрАТ «Укрпрофоздоровниця»; у загальному доступі були опубліковані інші судові рішення Верховного Суду щодо належності державі аналогічного спірного майна; питання повернення державного майна загальносоюзних профспілкових організацій було широко висвітлено в медіа, до яких мав доступ відповідач. Крім того, у цій справі не встановлено обставин будь-яких витрат ОСОБА_1 на реконструкцію придбаного майна, навіть на сплату ним коштів за користування землею під придбаною нерухомістю. Натомість, ці ж обставини справи обґрунтовано свідчать про значний загальний суспільний інтерес у володінні спірним майном, яке розміщено на 43 га території природньої, історичної та культурної спадщини всього Українського народу.

26 лютого 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що виконавчий комітет Прохорівської сільської ради діяв в межах наданих йому повноважень, оскільки спірне майно передано ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» при його створенні на підставі постанови Президії ради Федерації Незалежних Профспілок України № 11-1-1 від 22.11.1991 «Про створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», а пунктом 3.1 Статуту ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» (у редакції 1991 року) встановлено, що статутний капітал ЗАТ створений з основних фондів і оборотних коштів санаторно-курортних установ, підприємств і організацій профспілок і пайового внеску Фонду соціального страхування України, які були передані Федерації незалежних профспілок України. При цьому, заступник прокурора не довів факт неправомірності та незаконності рішень виконавчого комітету Прохорівської сільської ради на час оформлення і надання ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» свідоцтва про право власності на спірне майно.

У відзиві вказано, що на час оформлення права власності виконавчим комітетом Прохорівської сільської ради на спірне майно, установчі документи ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» не було визнано недійсним, а тому помилково вважати безпідставним та неправомірним засвідчення права власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» рішенням виконавчого комітету Прохорівської сільської ради від 18.03.2005 № 10, яким дозволено оформити ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» право власності на комплекс будівель санаторію «Жовтень» та видачу відповідного свідоцтва про право власності на нерухоме майно, та, відповідно, реєстрацію такого права власності 03.05.2005 бюро технічної інвентаризації.

На час укладення договору купівлі-продажу у вересні 2020 року ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» мало чинне свідоцтво про право власності, а ОСОБА_1 , придбавши у ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» спірне нерухоме майно, проявив розумну обачність. Заявлені прокурором вимоги за своєю суттю є конфіскацією майна у ОСОБА_1 , без виплати йому компенсації, яка б відповідала в розумній мірі його вартості, є непропорційним втручанням, яке не може бути виправдане, відповідно до ст. 1 Першого Протоколу.

Відтак, у відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 13 березня 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Фонду державного майна України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що держава ніколи не передавала майно профспілкам у власність, тому ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» ніколи не набувала права власності на нерухоме майно будинків відпочинку, санаторіїв, які будувались за часів існування СРСР. ОСОБА_1 є останнім набувачем майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно вибуло з володіння держави не з її волі. А відтак, при вибутті майна поза волею власника право власності не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване, відповідно до ст. 388 ЦК України. Право власності дійсного власника у такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

У відзиві на апеляційну скаргу Фондом державного майна України також вказано, що метою укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу від 25.09.2020 було не набуття у власність спірного майна санаторного закладу, а заволодіння значним масивом історично-культурно привабливих земель. Обставини придбання ОСОБА_1 майна санаторію, відсутність з часу його придбання будь-якої опіки з боку відповідача, також додатково свідчать про відсутність непропорційності втручання держави у право відповідача на мирне володіння майном.

Заслухавши доповідача, представників ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» та Фонду державного майна України в режимі відеоконференції, прокурора Черкаської обласної прокуратури, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд доходить таких висновків.

Із матеріалів справи судом встановлено, що Постановою від 23.04.1960 № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР» (далі - Постанова № 606) Рада Міністрів Української РСР зобов`язала Міністерство охорони здоров`я УРСР передати до 01.05.1960 Українській республіканській раді профспілок діючі госпрозрахункові санаторії (крім туберкульозних), будинки відпочинку, санаторні пансіонати, курортні поліклініки, які знаходяться у віданні Головного управління курортів, санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР, згідно з додатками № № 1, 2, а також санаторії (крім туберкульозних) і будинки відпочинку, що будуються для цього управління.

Пунктом 2 Постанови № 606 встановлено, що передача у відання профспілкових органів курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку та інших підприємств і організацій здійснюється безоплатно.

Згідно з додатком 1 до Постанови № 606 у відання Українській республіканській раді профспілок Міністерством охорони здоров`я УРСР, передано будинок відпочинку «Прохорівка» на 150 ліжок.

Рішенням Черкаського обласного виконкому від 27.06.1972 № 367 створено парк-пам`ятку природи місцевого значення «Михайлова гора», у межах якої знаходиться вказана оздоровча установа.

Рішенням виконавчого комітету Канівської районної ради народних депутатів від 13.02.1979 № 54 затверджено матеріали про видачу державного акта на право користування землею, яким передбачено закріплення за будинком відпочинку «Прохорівка» 43 га. Для використання земельної ділянки за призначенням оформлено Державний акт серією Б № 015248 (т.1 а.с. 56-58).

Постановою від 22.11.1991 № 11-1-1 Президія Ради Федерації незалежних професійних спілок України, як орган управління та правонаступник Української республіканської ради профспілок, прийняла рішення створити на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, об`єднань та установ профспілок України за пайовим внеском Фонду соціального страхування України акціонерне товариство лікувально- оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі по тексту - AT «Укрпрофоздоровниця»); затвердити Статут AT «Укрпрофоздоровниця»; затвердити узгоджений з Фондом соціального страхування України склад Ради AT «Укрпрофоздоровниця» та ревізійної комісії.

04.12.1991 між Радою Федерації незалежних профспілок України та Фондом соціального страхування України укладено установчий договір про створення на базі санаторно-курортних закладів і організацій Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок AT «Укрпрофоздоровниця».

Виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів м. Києва 23.12.1991 здійснено державну реєстрацію AT «Укрпрофоздоровниця».

Актом від 24.01.1992 Федерація незалежних профспілок України передала, а AT «Укрпрофоздоровниця» прийняло майно територіальних санаторно-курортних закладів профспілок, санаторіїв, будинків відпочинку, пансіонатів, лікувальних і підсобно-допоміжних об`єктів, підвідомчих колишній Українській республіканській раді по управлінню курортами профспілок, в обсязі і сумі згідно з додатком.

За змістом цього додатку до нього включено будинок відпочинку «Прохорівка», який розташований у с. Прохорівка Канівського району Черкаської області, з балансовою вартістю основних та оборотних засобів 720 млн. руб., з видом діяльності - відпочинок.

Наказом від 01.02.1996 правління AT «Укрпрофоздоровниця» прийняло рішення про ліквідацію будинку відпочинку «Прохорівка», який у структурі акціонерного товариства здійснював діяльність як філія. Цим же наказом вирішено після затвердження ліквідаційного балансу, передати будівлі та споруди на баланс дочірнього підприємства «Санаторій «Жовтень» AT «Укрпрофоздоровниця» для організації відділення санаторію.

11.11.2004 акціонерне товариство видало довіреність за № 01-12/2053 ОСОБА_2 строком на три місяці (дійсна по 11.02.2005).

Своїм рішенням від 18.03.2005 № 10 виконавчий комітет Прохорівської сільської ради дозволив ЗAT «Укрпрофоздоровниця» оформити право власності на комплекс будівель Санаторію «Жовтень», які розташовані по АДРЕСА_1 та доручив Канівському бюро технічної інвентаризації оформити свідоцтво про право власності.

03.05.2005 видано свідоцтво про право власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на комплекс нежитлових будівель ДП «Санаторій «Жовтень» за вказаною вище адресою. Опис об`єкта: приймальне приміщення з ганком під літерою «А» площею 67,4 кв.м.; клуб з прибудовами та ганком під літерою «Б,б,б», площа 298,5 кв.м.; спальний корпус з ганком, під літерою «В», площею 410,1 кв.м.; спальний корпус під літерою «Г», площею 410,6 кв.м.; їдальня з прибудовою та ганками під літерою «Д,д» площею 365,5 кв.м.; підвали та вхід в підвал під літерою «п/д, п/д», площею 210,2 кв.м. господарська будівля під літерою «Е», площею 21,5 кв.м.; санпропускник-котельня з прибудовою та вбиральнею, під літерою «Ж», площею 47,6 кв.м.; спальний корпус з прибудовами під літерою «З,з,з», площею 196,6 кв.м.; ганки 11 шт; фінський будинок з двома ганками, під літерою «И», площею 79,1 кв.м; фінський будинок № 2 з двома ганками, під літерою «К» площею 78,5 кв.м.; фінський будинок № 3 з двома ганками під літерою «Л», площею 78,9 кв.м.; спальний корпус з прибудовами та погрібом «М.м.м., п/г», площею 154,3 кв.м.; сарай господарський з прибудовою під літерою «Н.н.» площею 94,7 кв.м.; погріб, О; погріб, П; огорожа; ворота з хвірткою №2; вимощення під літерою «І».

ОСОБА_2 22.04.2005 звернувся до Канівського виробничого підрозділу Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно відділення санаторію «Жовтень» у селі Прохорівка Канівського району.

03.05.2005 Канівським виробничим підрозділом Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації проведено реєстрацію права приватної власності на вказаний вище комплекс нежитлових будівель та видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7152175 від 03.05.2005, реєстраційний номер 10658914 (т.1 а.с. 64-65).

У березні 2020 року в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ «Укрпрофоздоровниця» зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель Санаторію «Жовтень» по АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51766777 від 25.03.2020.

Між ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» та ОСОБА_1 25.09.2020 укладено договір купівлі-продажу будівель, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупця комплекс нежитлових будівель Санаторію «Жовтень», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.71-73).

Того ж дня, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу внесено запис щодо рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54259590 від 25.09.2020, номер запису про право власності 38365865.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Згідно з ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ЦК України (статті 2, 318, 324) суб`єктами права власності є: український народ, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією;

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до статей 330, 334 ЦК право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього.

Відповідно до п. 21 вказаної вище постанови Пленуму спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно з ч. 1 п. 2 ст. 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником або іншою особою.

Отже, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Вирішуючи питання щодо правового статусу спірного майна, суд першої інстанції зазначив, що будь-яке майно, яке за часів існування Союзу РСР було передано, зокрема, профспілковим організаціям, належало до державної власності та передавалось останнім виключно у відання. Після розпаду Союзу РСР, за спірним майном було закріплено правовий статус майна державної форми власності. Відтак, внаслідок передачі майнових комплексів у відання Української республіканської Ради профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала Рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому - Федерація професійних спілок України, форма їх власності не змінилась і передане майно залишалося у власності держави.

З таким висновком погоджується й суд апеляційної інстанції, враховуючи таке.

Так, 23.04.1960 на виконання постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.03.1960 № 335 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку» Радою Міністрів Української РСР прийнято постанову № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР», за змістом якої зобов`язано Міністерство охорони здоров`я УРСР передати до 01.05.1960 Українській республіканській Раді профспілок усі діючі госпрозрахункові санаторії і будинки відпочинку згідно з додатками №№ 1, 2; також постановлено, що передача у відання профспілкових органів курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку та інших підприємств і організацій здійснюється безоплатно з усім обладнанням, транспортом, допоміжними підприємствами і підсобними господарствами, спорудами, жилими будинками, земельними ділянками та ін.

У постанові Ради Міністрів Української РСР від 23.04.1960 № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР» відсутня вказівка про передачу майна Українській республіканській раді профспілок у власність. Натомість вказано, що передача у відання профспілкових органів курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку та інших підприємств і організацій здійснюється безоплатно.

У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують набуття Федерацією незалежних профспілок України у власність майна, переданого Загальною конфедерацією профспілок СРСР.

Постановою Верховної Ради Української РСР «Про захист суверенних прав власності Української РСР» від 29.11.1990 № 506-ХІІ введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» № 1540-XII від 10.09.1991, майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Постановою Верховної Ради України «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України» від 10.04.1992, передбачено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об`єктів, які перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР тимчасово передано Фонду державного майна України.

Відповідно до постанови Верховної Ради України № 3943-XII від 04.02.1994 «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю (пункт 1 постанови). Кабінету Міністрів України до 01.03.1994 доручено визначити органи управління зазначеним майном, що тимчасово виконуватимуть ці функції до законодавчого визначення правонаступників вищезгаданого майна (пункт 2 постанови). До законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР Фонд державного майна України здійснює право розпорядження цим майном у процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій (їх структурних підрозділів) (пункт 3 постанови).

Статтею 1 Тимчасового Положення «Про Фонд державного майна України», затвердженого постановою Верховної Ради України № 2558-XII від 07.07.1992 (чинного до 09.12.2011) визначено, що Фонд державного майна України є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» № 4107-VI від 09.12.2011, Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Відтак, відсутні докази припинення права власності держави на спірне майно при його передачі у користування профспілкам.

Крім того, апеляційний суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 02.07.2019 у справі № 48/340, в якому зазначено, що Укрпрофоздоровниця не набула права власності на спірне нерухоме майно, а право власності належало державі. Держава ніколи не передавала майно профспілкам саме у власність, і Укрпрофоздоровниця мала про це знати.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ні Федерація незалежних профспілок України, ні в подальшому створене на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, об`єднань та установ профспілок України за пайовим внеском Фонду соціального страхування України акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок «Укрпрофоздоровниця» - після змін організаційно-правової форми - Приватне акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця» не отримувало від Держави у власність будинок відпочинку «Прохорівка», є правомірним.

Водночас, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову в задоволенні позову з огляду на таке.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку усіх сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

Суд апеляційний інстанції встановив, що з урахуванням того, що ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» неправомірно набуло право власності на спірне нерухоме майно, не було його законним власником, та враховуючи вимоги закону про те, що лише власнику майна належить право відчуження власного майна, тому послідуюче відчуження вказаним товариством спірного майна та перебування його у власності та користуванні інших осіб є незаконним. А оскільки відповідачі неправомірно набули право власності на спірні приміщення, то вибуття майна з володіння власника вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Надаючи оцінку питанням легітимності та пропорційності втручання держави у право ОСОБА_1 на вільне володіння майном, колегія суддів також бере до уваги, що відчужене державне майно санаторного закладу розташоване в межах парку-пам`ятки садового-паркового мистецтва місцевого значення «Михайлова гора», відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів від 27.06.1972 № 367 «Про віднесення пам`яток природи місцевого значення за категоріями згідно нової класифікації та затвердження ново виявлених заповідних територій і природних об`єктів» та від 21.11.1984 № 354 «Про мережу територій та об`єктів природно-заповідного фонду області (т. 1 а.с. 140-141).

Крім того, на території відчужуваного санаторію «Жовтень» розташовані дві ботанічні пам`ятки «Дуб Т.Г. Шевченка» та ОСОБА_3 . Гоголя, які є об`єктами природно-заповідного фонду місцевого значення, згідно з рішеннями ОВК від 27.06.1972 № 367 та від 21.11.1984 № 354 (т. 1 а.с. 136, 139).

Разом з тим, апеляційний суд враховує пасивну поведінку відповідача ОСОБА_1 , який достовірно знав про наявність даної судової справи, був належним чином повідомлений про дату судових засідань як під час розгляд справи в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій, однак, участі у розгляді даної справи не брав, що свідчить про втрату останнім інтересу до неправомірно набутого спірного майна.

Також суд апеляційної інстанції вважає ОСОБА_1 таким, що не володіє ознаками добросовісного власника набутого майна, оскільки, окрім іншого, у даній справі не встановлено обставин будь-яких витрат ОСОБА_1 на реконструкцію придбаного занепалого майна санаторію та сплати ним коштів за користування землею під придбаною нерухомістю.

Зазначені обставини і факти, не дають підстав для висновку про порушення принципу «пропорційності». Обмеження права власності, у даному випадку, є допустимим, оскільки загальний (суспільний) інтерес у збереженні у державні власності та використанні спірного нерухомого майна за призначенням переважає приватний інтерес відповідача у збереженні у власності спірного об`єкта нерухомості.

Втручання держави у право мирного володіння нерухомим майном ОСОБА_1 відповідає критеріям сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки має нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, а наслідки його застосування передбачуваними, що випливає зі змісту вказаних вище норм законодавства України.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що витребування у ОСОБА_1 спірного нерухомого майна не призведе до надмірного для останнього майнового тягара, оскільки кінцевий набувач ОСОБА_1 не позбавлений можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до проміжного набувача ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», у якого він прибав майно, про відшкодування збитків.

Таким чином, апеляційний суд висновує, що виправданість втручання держави у право власності напряму корелюється із законністю набуття майна, поведінкою набувача під час його придбання та наявністю суспільного інтересу, з метою задоволення якого таке втручання здійснюється.

Беручи до уваги зазначені конкретні обставини справи, оцінюючи поведінку усіх сторін спору, які володіли майном протягом тривалого періоду часу, вчиняли дії по відчуженню набутого спірного майна, апеляційний суд вважає, що задоволення позову відповідатиме критерію пропорційності, справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням в право приватної власності, та інтересами осіб, у яких витребувано майно, що належало державі та вибуло з володіння держави поза її волею.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Фонду державного майна України задовольнити.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду першої інстанції з даним позовом та при подачі апеляційної скарги Черкаської обласною прокуратурою було сплачено судовий збір в сумі 12933,75 грн та в сумі 19400,63 грн відповідно, відтак, у зв`язку з скасуванням рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору: за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 12933,75 грн, тобто по 6466,90 грн з кожного, та за подачу апеляційної скарги 19400,63 грн, тобто по 9700,31 грн з кожного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Черкаської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року в справі за позовом заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасувати та прийняти у справі нове рішення.

Позов заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі Фонду державного майна України комплекс нежитлових будівель Санаторію «Жовтень», що розташований за адресою: вул. Максимовича, 14, с. Прохорівка, Черкаська область, який складається з: приймальне приміщення з ганком під літерою «А», загальна площа 67,4 кв.м., матеріали стін: цегляні; клуб з прибудовами та ганком під літерами «Б,б,б», загальна площа 298,5 кв.м., матеріали стін: цегляні; спальний корпус з ганком під літерою «В», загальна площа 410,1 кв.м., матеріали стін: цегляні; спальний корпус під літерою «Г», загальна площа 410,6 кв.м., матеріали стін: цегляні; їдальня з прибудовою та ганками, з підвалом та входом в підвал з ганками під літерою «Д,д, п/д, п/д» загальна площа 575,7 кв.м., матеріали стін: цегляні; господарська будівля під літерою «Е», загальна площа 21,5 кв.м., матеріали стін: цегляні; санпропускник-котельня з прибудовою та вбиральнею під літерою «Ж, ж, ж» загальна площа 147,6 кв.м., матеріали стін: цегляні; спальний корпус з прибудовами 11 шт. під літерою «З,з,з» загальна площа 196,6 кв.м., матеріали стін: цегляні; фінський будинок № 1 з двома ганками під літерою «И», загальна площа 79,1 кв.м., матеріали стін: дерев`яні; фінський будинок № 2 з двома ганками «К», загальна площа 78,5 кв.м., матеріали стін: дерев`яні; фінський будинок № 3 з двома ганками «Л», загальна площа 78,9 кв.м., матеріали стін: дерев`яні; спальний корпус з прибудовами та погрібом під літерою «М.м.м.» п/г», загальна площа 154,3 кв.м., матеріали стін: цегляні; сарай господарський з прибудовою під літерою «Н.н.», загальна площа 94,7 кв.м., матеріали стін: цегляні; погріб під літерою «О»; погріб під літерою «П»; навіс під літерою «Р»; будівля (залишок від руйнування) під літерою «У»; погріб під літерою «Ц»; убиральня під літерою «Ю», убиральня під літерою «Я»; трансформаторна підстанція під літерою «тр»; вимощення під № 1; огорожа під № 1, 14; ворота з хвірткою під № 2; надкоп. свердловина № 2, 4 під № 3,4; артсвердловина під № 5,6; водонапірна вежа під № 7; резервуар пожежний під № 8; стінка підпірна під № 9; корт тенісний бетонний під № II; танцмайданчик під № III, сходи № 22.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції по 6466,90 грн з кожного.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури судові витрати за подачу апеляційної скарги по 9700,31 грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Повний текст постанови складено 27 березня 2024 року.

Судді Ю.В. Сіренко

О.М. Новіков

Н.І. Гончар