УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

м. Київ

справа № 336/165/21

провадження № 61-3293ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кузьміновим Дмитром Валерійовичем, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» про видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» (далі - ТОВ «Олком-Лізинг») звернулося до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») в особі філії «Запорізьке регіональне відділення» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»до ОСОБА_2 (зміна прізвища ( ОСОБА_2 ) у зв`язку з укладенням шлюбу), ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне відділення» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 713 652,23 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2007 року № 1-1699-057И, 1 700,00 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору, 120,00 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в суді.

Звернуто стягнення на предмет іпотечного договору від 15 травня 2007 року № 1-1699-057І, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О. С., реєстраційний № 982, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,37 кв. м, житловою площею 28,4 кв. м, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О. С., реєстровий № 980, - шляхом продажу на публічних торгах за ціною, що буде встановлена в рамках виконавчого провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2021 року задоволено заяву ТОВ «Олком-Лізинг» про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача за виконавчим листом № 2-2632/2010 у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2007 року № 1-1699-057И та звернення стягнення на предмет іпотеки зі стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «Олком-Лізинг».

ТОВ «Олком-Лізинг» зазначало, що виконавчі листи перебували на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя (далі - Шевченківському ВДВС м. Запоріжжя) з 04 липня 2014 року та постановою від 25 грудня 2014 року виконавчий лист про звернення стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості в сумі 715 472,23 грн, постановою від 12 грудня 2014 року виконавчий лист про звернення стягнення на квартиру, яка належить на праві власності ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» були начебто повернуті стягувачеві. Проте, відповідно до акта приймання та передачі до договору відступлення прав вимоги від 09 жовтня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг», встановлено, що виконавчі листи відсутні, за відомостями Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі виконавчі документи до відділу повторно не пред`являлись. Таким чином, виконавчі листи були втрачені при пересилці з відділу виконавчої служби стягувачеві.

ТОВ «Олком-Лізинг» просило суд видати: дублікат виконавчого листа № 2-2632/2010, виданого 28 жовтня 2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми заборгованості в розмірі 715 472,23 грн; дублікат виконавчого листа № 2-2632/2010, виданого 28 жовтня 2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,37 кв. м та житловою площею 28,40 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , з останньої на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року заяву ТОВ «Олком-Лізинг» задоволено.

Видано ТОВ «Олком-Лізинг» дублікат виконавчого листа № 2-2632/2010, виданого 28 жовтня 2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про звернення стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми заборгованості у розмірі 715 472,23 грн.

Видано ТОВ «Олком-Лізинг» дублікат виконавчого листа № 2-2632/2010, виданого 28 жовтня 2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,37 кв. м та житловою площею 28,40 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , з останньої на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчі листи було втрачено при пересилці з відділу виконавчої служби первісному стягувачу, строк пред`явлення виконавчих листів до виконання стягувачем не пропущено з огляду на втрату чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII, тому суд вважав за необхідність задовольнити заяву.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника Кузьмінова Д. В. залишено без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заяви стягувача ТОВ «Олком-Лізинг» про видачу йому дублікатів виконавчих листів, оскільки відсутні відомості про отримання стороною стягувача (банком, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб чи правонаступником) виконавчих документів, а також враховуючи те, що вказані виконавчі документи втрачені не з вини стягувача.

Строк на примусове виконання вищезазначених виконавчих листів, з урахуванням вимог пунктів 5, 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній з 05 жовтня 2016 року, з урахуванням «мораторію» на примусове виконання строк якого закінчився 21 жовтня 2021 року і почався заново трирічний строк для примусового виконання, то він збігає лише 20 жовтня 2024 року. ТОВ «Олком-Лізинг» як стягувач звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів 10 квітня 2023 року, тобто в межах зазначеного строку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд встановив, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2010 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне відділення» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне відділення» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 713 652,23 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2007 року № 1-1699-057И, 1 700,00 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору, 120,00 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в суді.

Звернуто стягнення на предмет іпотечного договору від 15 травня 2007 року № 1-1699-057І, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О. С., реєстраційний № 982, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,37 кв. м, житловою площею 28,4 кв. м, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О. С., реєстровий № 980, - шляхом продажу на публічних торгах за ціною, що буде встановлена в рамках виконавчого провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2021 року задоволено заяву ТОВ «Олком-Лізинг» про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача за виконавчим листом № 2-2632/2010 у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2007 року № 1-1699-057И та звернення стягнення на предмет іпотеки зі стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «Олком-Лізинг».

Згідно з актом приймання та передачі до договору про відступлення прав вимоги від 09 жовтня 2020 року, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг», на підставі договорів про відступлення прав вимоги від 09 жовтня 2020 року та договору купівлі-продажу майнових прав від 09 жовтня 2020 року, укладених між сторонами, склали цей акт про передачу банком новому кредитору договору та документи, права вимоги за якими відступаються, у тому числі, оригіналу кредитного договору від 15 травня 2007 року № 1-1699-057И, укладеного з ОСОБА_2 та оригінал договору поруки від 15 травня 2007 року № 1-1699-057П, укладеного з ОСОБА_3 .

У листі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 06 вересня 2021 року зазначено, що станом на 06 вересня 2021 року в головному офісі АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсутні оригінали виконавчих документів відносно боржників, у томі числі, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

За повідомленням Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) від 03 квітня 2023 року, перевіркою в АРМ «Виконавець» встановлено, що на примусовому виконанні у відділі перебували виконавчі провадження:

- ВП 24152138 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2632/2010 від 28 жовтня 2010 року, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про звернення стягнення на предмет іпотечного договору від 15 травня 2007 року № 1-1699-057І, укладеного між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 , а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит». 05 листопада 2011 року відкрите виконавче провадження (з накладенням арешту на майно боржника). 05 травня 2012 року головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 6 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»;

- ВП 29882562 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2632/2010 від 28 жовтня 2010 року, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми боргу у розмірі 715 472,23 грн. 11 листопада 2011 року відкрите виконавче провадження. 10 травня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»;

- ВП 37143225 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2632/2010 від 28 жовтня 2010 року, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми боргу у розмірі 715 472,23 грн. 20 березня 2013 року відкрите виконавче провадження. 27 листопада 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

- ВП 43873501 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2632/2010 від 28 жовтня 2010 року, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми боргу у розмірі 715 472,23 грн. 04 липня 2014 року відкрите виконавче провадження. 25 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 606-XIV, 21 квітня 1999 року, чинній на той час, а саме: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

- ВП 45033008 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2632/2010 від 28 жовтня 2010 року виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит». 02 жовтня 2014 року відкрите виконавче провадження. 12 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 606-XIV, 21 квітня 1999 року, чинній на той час, а саме: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

- ВП 24151093 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2632/2010 від 28 жовтня 2010 року виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми боргу у розмірі 715 472,23 грн. 05 січня 2011 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»;

- ВП 29268530 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2632/2010 від 28 жовтня 2010 року виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми боргу у розмірі 715 472,23 грн. 06 жовтня 2011 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Повторно виконавчі документи до виконавчої служби не пред`являлися.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та підстави оскарження

У березні 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Кузьмінова Д. В.звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2024 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що у заяві про видачу дублікатів виконавчих листів ТОВ «Олком-Лізинг» не порушувало питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, а судом таке питання не вирішувалось. Отже, слід було встановити чи не пропущений строк пред`явлення виконавчих листів до виконання. При цьому, строк мораторію не може бути застосовано до виконавчого листа про стягнення заборгованості, що помилково ототожнив суд апеляційної інстанції з виконавчим листом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Виконавчі листи були повернуті у грудні 2014 року у зв`язку з чим строк пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості сплив 25 грудня 2017 року, а строк пред`явлення виконавчого листа про звернення стягнення на іпотеку сплине 24 вересня 2024 року.

Крім того, судами не досліджено чи міг бути застосований мораторій на звернення стягнення на предмет іпотеки в частині винятків, встановлених законом, зокрема, чи проживав позичальник у предметі іпотеки та чи був предмет іпотеки єдиним житлом позичальника.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень, заявник посилається на абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України: неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

ЄСПЛ наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Згідно з підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Крім того, однією з підстав видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Отже, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, чи не втратило судове рішення законної сили, чи не пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/08 зазначено, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

У постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 20 травня 2021 року у справі № 1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14, від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21, від 01 березня 2023 року у справі № 433/1335/14-ц, від 09 червня 2023 року у справі № 607/13804/13 зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі судом виконавчого листа № 2-2632/2010 та першого пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII.

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що 12 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит», стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 606-XIV, 21 квітня 1999 року, чинній на той час, а саме: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

25 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми боргу у розмірі 715 472,23 грн, стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 606-XIV, 21 квітня 1999 року, чинній на той час, а саме: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Частина перша статті 37 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяці.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

На момент винесення державним виконавцем у грудні 2014 року постанов про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, діяв Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ТОВ «Олком-Лізинг»до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів звернувся у квітні 2023 року, тобто в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а також матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що первісний стягувач отримав виконавчі листи після пред`явлення їх до виконання та оригінали виконавчих листів було втрачено, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дублікатів виконавчих листів.

Схожі висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі № 331/7778/13-ц.

Факт втрати виконавчого листа є свідченням неможливості виконання рішення суду, а обставини, за яких це сталось, не обмежують права боржника та не покладають на нього додаткових зобов`язань з огляду на те, що дублікат виконавчого листа має повністю відтворювати втрачений виконавчий лист. Відсутність виконавчого листа у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Посилання в касаційній скарзі на те, що ТОВ «Олком-Лізинг» не порушувало питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, а судом таке питання не вирішувалось є безпідставними, оскільки, враховуючи вищенаведені обставини, ТОВ «Олком-Лізинг» звернулося до суду з вказаною заявою в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не впливають на законність і обґрунтованість судових рішень, а є лише незгодою заявника з їх змістом.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судами норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями, законність та обґрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.

Правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування, тому касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Кузьміновим Дмитром Валерійовичем, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» про видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотекивідмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська