Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/54/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Леньо В.В. секретар судового засідання Казимірська Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Завгородня Наталія Сергіївна до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець Лукеча Олександр Васильович,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець Лукеча Олександр Васильович.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Я.В. 18.03.2021 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 33224 про стягнення із позивача ОСОБА_1 суми заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» за кредитним договором від 13.11.2018 № 1791153 в сумі 29 900,00 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №652023 про примусове виконання виконавчого напису № 33224 від 18.03.2021 року, яким стягнуто з позивача заборгованість у розмірі 29 900,00 гривень.

Позивач вважає, що що виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням норм законодавства, що створює імовірність безпідставного притягнення позивача до цивільно-правової відповідальності, виконавчий напис вчинено в супереч вимогами про безспірність, на підставі неналежного документу, проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження за вказаним виконавчим написом грубо порушує права позивача.

Нотаріус не мав права вчиняти оскаржуваний виконавчий напис, адже відсутня обов`язкова складова безспірності заявлених вимог, тому відсутні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

З вказаних підстав просить визнатим таким що не підлягає виконанню виконавчий напис та стягнути з Відповідача судові витрати.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» в судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» витрат на правничу допомогу.

Третя особа Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Я.В. в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила.

Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В., повідомлявся належним чином про перебування у провадженні суду вказаної цивільної справи, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та ухвали про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення, в сдове засідання не з`явися надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 13.11.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АІА Фінанс Груп» було укладено кредитний договір заявка № 1791153, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3000 гривень (а.с. 12).

Приватним нотаріусом Обухівського районного онотаріального округу Київської області Гоовкіною Я.В. 18.03.2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрованого в реєстрі за №33224, про стягнення на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» () з боржника ОСОБА_1 заборгованості яка виникла за Кредитним договором 1791153 від 13.11.2018 року, який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» в розмірі 29 000,00 гривень.(а.с.102).

Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.01.2019 року по 03.03.2021 року.

Приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. 19.04.2021 року відкрито виконавче провадження ВП №65202307 про примусове виконання виконавчого напису №33224 від 19.04.2021 року (а.с.13).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першоюстатті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису.

В п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 18 березня 2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Крім того, неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 18.03.2021 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивачка мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачкою повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи була вона надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису.

Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивачки.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріусом.

Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, в розумінні вказаних норм, а тому підлягають задоволенню в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

При прийнятті рішення, суд бере до уваги, що ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05 січня 2024 року вжито заходи забезпечення майбутнього позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 65202307 від 19.04.2023 року відкритим на підставі виконавчого напису № 33224 виданого 18.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Головкіна Я.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "АІА Фінанс груп» боргу у розмірі 29 900,00 грн.

Відповідно до частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 05.01.2024 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, після чого вважаються скасованими.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За частиною першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики).

Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

З огляду на викладене, суд зауважує, що правовідносини домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, які склалися між адвокатом та клієнтом, в межах чого розглядаються питання зобов`язання про сплату та строки сплати.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17, провадження № 61-11991св20).

Цивільним процесуальним законом врегульовані критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу в справі.

В порядку частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Ордер про надання правничої допомоги (а.с. 10).

Матеріалами справи встановлено, що разом з позовною заявою представником позивача адвокатом Завгородня Н.С. подано Акт виконаних робіт від 11.12.2023 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 51 який містить перелік наданих послуг представником позивача, що входять до складу правової допомоги, всього на загальну вартість 11 200,00 грн. (а.с. 19-20).

Відповідно до прибуткового касового ордера №51 від 11.12.2023 року представник позивача отримав від ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги № б/н від 11.12.2023 року 11 200,00 грн. (а.с. 20).

Верховний Суд неодноразово в своїх постановах зазначав, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

Неспівмірність суми гонорару визначається з критерію складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом, тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року справа № 922/1964/21, визначена позиція відносно стягнення витрат на правничу допомогу, при відсутності заяви про зменшення такого розміру, наявності заперечень щодо неспівмірності, яка застосована при розгляді даної справи.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву виклав заперечення щодо неспівмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та просив відмовити у їх відшкодуванні.

Суд зазначає, що категорія справи не є такою, що потребує нових знань, крім тих, що має адвокат у силу своєї професійної освіти.

Так, враховуючи ціну позову у даній справі, яка становить 29 900,00 грн. та задоволення судом вимог позивача, на переконання суду, свідчить про те, що вартість послуг адвоката та потрачений ним час є неспівмірними із складністю спірних правовідносин.

Крім цього, дійсно складність спірних правовідносин (категорія справи) та обізнаність представника у таких і судовій практиці з цього приводу, презюмується, тому вартість витрат на правову допомогу у сумі 11200,00 грн., яку просить стягнути позивач, є необгрнутованою хоча б з погляду зазначених вище обставин.

Більше того, адвокатом здійснено розподіл наданих ним послуг та оцінено кожні із них окремо, зокрема, оформлення документів щодо надання правничої (правової) допомоги (додаток до договору про надання правової допомоги, ордер адвоката), збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності справи та платіжних реквізитів для сплати судового збору, складання позовної, її друк та підписання, формування додатків (доказів) до позовної заяви, засвідчення копій документів, складання будь-яких процесуальних заяв, клопотань, заперечень, формування матеріалів адвокатського досьє по справі, при цьому такі послуги охоплюються загалом правовою допомогою та надаються кожним адвокатом у межах наданих законом повноважень.

Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та результатів розгляду такої, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення таких у розмірі 3 000,00 грн.

Крім того, судом було встановлено, що при подачі позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн. та 536,80 гривень за подання заяви про забезпечення позову (а.с. 29, 61).

Відповідно до ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за подання позову, а також за подання заяви про забезпечення позову, вказані витрати мають бути стягненні з відповідача у зв"язку з задоволенням позовних вимог.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст.34, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 29.06.1999 № 1172, ст.ст. 10,12,13,19,80,81,141,263-265,268,273,274,277,279,354ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі № 33224 від 18.03.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АІА Фінанс груп" заборгованості в сумі 29 900,00 грн.

Заходи забезпеченняпозову, вжиті ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської від 05.01.2024 року, шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 65202307 від 19.04.2023 року відкритим на підставі виконавчого напису № 33224 виданого 18.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Головкіна Я.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "АІА Фінанс груп» боргу у розмірі 29 900,00 грн, продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили, після чого вважаються скасованими.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АІА Фінанс груп", , адреса: вул.Михайлівська, буд.15/1 літ.Б, м. Київ, 01001, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , судові витрати в розмірі 1748,00 грн. (одна тисяча сімсот сорок вісім гривень) сплаченого судового збору.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АІА Фінанс груп", , адреса: вул.Михайлівська, буд.15/1 літ.Б, м. Київ, 01001, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 (три тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення копії рішення суду.

ГоловуючийВ. В. Леньо