УХВАЛА

05 березня 2024 року

м. Київ

справа № 552/331/23

провадження № 61-2625ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду міста Полтави від 28 серпня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області, Північно-Східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, третя особа - Комунальне підприємство «Полтавська центральна районна клінічна лікарня Полтавської міської ради», про скасування рішення комісії, викладеного у акті спеціального розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання),

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Полтавській області, третя особа - Комунальне підприємство «Полтавська центральна районна клінічна лікарня Полтавської міської ради», в якому просив скасувати рішення комісії, викладене в акті спеціального розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання) від 30 травня 2022 року, що стався 07 листопада 2020 року в Комунальному підприємстві «Полтавська центральна районна клінічна лікарня Полтавської міської ради».

Позов мотивовано тим, що рішенням Київського районного суду міста Полтави від 07 липня 2021 року скасовано акт спеціального розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання) від 24 грудня 2020 року, яким встановлено, що випадок захворювання на COVID-19 ОСОБА_3 не пов`язаний із виробництвом. На підставі наказу Управління Держпраці від 05 січня 2022 року № 02-н проведено повторне спеціальне розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання). Рішенням комісії в акті спеціального розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання) від 30 травня 2022 року встановлено, що випадок захворювання на COVID-19 ОСОБА_3 не пов`язаний із виробництвом. Рішення комісії в акті спеціального розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання) від 30 травня 2022 року підлягає скасуванню, оскільки при його складенні комісією не виконано ряд вимог та не встановлено причин настання професійного захворювання, а саме: комісія не з`ясувала місце захворювання, забезпечення працівників рентген кабінету засобами індивідуального захисту, не дослідила документи підприємства, що свідчать про інфікування ОСОБА_3 під час виконання своїх професійних обов`язків, не з`ясувала обставин та причин настання професійного захворювання.

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 28 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 29 січня 2024 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

21 лютого 2024 року адвокат Ольховська М. М. в інтересах ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати оскаржені судові рішення та передати справу до апеляційного суду на новий розгляд.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі № 10- р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про скасування рішення комісії, викладеного у акті спеціального розслідування нещасного випадку (гострого професійного захворювання).

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Справа № 552/331/23 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені судові рішення прийняті у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Полтави від 28 серпня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у справі № 552/331/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

М. М. Русинчук