ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3274/24 Справа № 173/1932/23 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2023 року АТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 09.12.2013 року, яка виникла станом на 07 червня 2023 року в загальній сумі 100 327 грн., 13 коп. яка складається з наступного: 81 490.27 грн., заборгованість за кредитом; 18 836.86 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом; А також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684.00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг в зв`язку з чим написав заяву № б/н від 09.12.2013 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві.

Відповідач ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на час підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві, де є певні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що , що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування рахунку.

В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 75000.00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору дав згоду, щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язувався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору.

Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Заборгованість відповідача за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09.12.2013 року станом на 07.06.2023 року складає 100 327 грн., 13 коп. яка складається з наступного:

- 81 490.27 грн., заборгованість за кредитом;

- 18 836.86 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом;

Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду (а.с.1-4).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року позовні вимоги за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 грудня 2013 року, яка виникла станом 07 червня 2023 в сумі 75 000.00 (сімдесят п`ять тисяч ) грн., яка складається з наступного: - 75 000.00 грн., - заборгованість за кредитом. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк 2684.00 грн., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору (а.с.140-147).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В порядку ст. 360 ЦПК України від представника АТ КБ ПриватБанк надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів, просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», при цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства, з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. що містяться в Єдиному державному реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних із зміною назви. Тому в подальшому назва позивача вказується АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 , звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав заяву № б/н від 09.12.2013 року, що підтверджується копією анкети заяви.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в наданій суду копії заяви відповідача.

Відповідач ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на час підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві, де є певні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді.

Підписана відповідачем анкета заява не містить відомостей про строк дії кредитного договору.

Банком відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Так відповідачеві був встановлений кредитний ліміт в розмірі 25000.00 грн., який в подальшому збільшувався максимально до 75000.00 грн. що підтверджується довідкою банку.

Також для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, яка в подальшому перевипускалась, що підтверджується довідкою банку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності вимог в часті стягнення тіла кредиту в межах встановленого кредитного ліміту 75 000.00 грн. В решті позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови,які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626,628 ЦК України).

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

Як встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами договір, не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості та випискою за особовим рахунком відповідача вбачається, що відповідачем було активовану видану йому кредитну картку та останній активно користувався виданою кредитною карткою, отримував кредитні кошти, проводив розрахунки в торгівельних точках, АЗС, закладах харчування, тощо, та періодично вносив грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача, тобто відповідач фактично виконував умови укладеного договору у відповідності до Умов і Правил надання банківських послуг.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків, що доводи відповідача про те, що ніякий договір між ним та позивачем не укладався є безпідставними. Як безпідставними є і посилання відповідача про те, що кредитна картка йому була нав`язана працівниками банку при зверненні його до банку для отримання інших банківських послуг. Оскільки у відповідача була можливість не активувати кредитну картку, не користуватись кредитними коштами, вимагати встановлення нульового кредиту. Проте як вбачається з наданих позивачем доказів, відповідач протягом тривалого періоду часу активно користувався кредитними коштами, здійснював ними розрахунки, періодично вносив кошти на погашення заборгованості. Дані дії відповідача свідчать про те, що відповідачем, схвалювалось укладення кредитного договору та що він був ознайомлений з його умовами, оскільки вносив кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Вказані доводи були продубльовані відповідачем в апеляційній скарзі, проте таким, судом першої інстанції надана обґрунтована оцінка.

Відповідач не заперечував факт підписання зазначених Анкет-заяв, а також факт користування кредитними коштами, отримання кредитних карток. З апеляційної скарги вбачається, що позичальник заперечує факт укладення з позивачем договору кредиту, а також вважає недоведеним розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», оскільки позивачем доведено існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів.

Посилання скаржника на недоведеність отримання ним кредитних коштів спростовується наданими позивачем доказами та наведеними вище обставинами, які суд першої інстанції належним чином дослідив та оцінив.

Крім того, відповідачем не спростовано фактичне користування ним кредитними коштами, що слідує з виписки за договором, яка міститься в матеріалах справи та є належним доказом щодо заборгованості відповідача, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі N 200/5647/18-ц (провадження N 61-9618св19).

Доводи апеляційної скарги про те, що між банком та ОСОБА_1 не була погоджена процента ставка за користування кредитним коштами судом першої інстанції при вирішенні справи було прийнято до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків місцевого суду, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: