Провадження №4-с/522/27/24
УХВАЛА

06 березня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Шенцевої О.П.,

за участі секретаря судового засідання Міщенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одеса скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича, Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,-

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2024 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Відповідно вказаної скарги просить суд скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 69855927, винесену 22.11.2023 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинським Олексієм Валерійовичем.

Вказані вимоги заявник обґрунтував тим, що на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 69855927 з примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2021 по справі № 522/19746/20, про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, адреса: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б) надати ОСОБА_1 інформацію про дійсно існуючу заборгованість, надіслати стягувачем повідомлення - письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості та її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису а також в ознайомленні із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих де неї документів, шляхом їх надання.

07.12.2022 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 69855927.

Ухвалою суду від 17.02.2023 року вищевказану постанову скасовано та 12 липня 2023 року постановою державного виконавця відновлено вказане виконавче провадження.

Проте, 22.11.2023 року державним виконавцем Ліщинським О.В. було повторно закрито виконавче провадження № 69855927, з посиланням на непред`явлення виконавчого листа стягувачем, судом або органом, яким повернуто виконавчий документ.

При цьому, 07.12.2022 року державний виконавець, завершив виконавче провадження з посиланням на положення пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з винесенням вказаної постанови, виконавчий лист повернуто до Приморського районного суду м. Одеси, який попри положення статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» не пред`явив виконавчий лист до виконання, будучи органом, який мав направити виконавчий документ у місячний строк після відновлення виконавчого провадження, чим порушено права скаржника.

Відтак, спірна постанова, незважаючи на її формальну відповідність вимогам законодавства не може залишатись в силі, оскільки перешкоджає виконанню судового рішення в примусовому порядку, що відповідає практиці Верховного Суду, а тому постанова підлягає скасуванню.

В матеріалах справи відсутні підтвердження щодо отримання скаржником постанови про закінчення виконавчого провадження. З тексту скарги вбачається, що скаржник звернувся до суду зі скаргою 27.11.2023 року, але через помилковість приєднання до іншої справи, скаржник був змушений подати заяву про залишення без розгляду та повторно звернутись до суду зі скаргою.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за необхідне поновити процесуальний строк на оскарження рішення органу примусового виконання щодо закінчення виконавчого провадження № 69855927.

Так, 09 січня 2024 року ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Яреми Х.С. заявлено самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича, боржник Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (справа № 522/19746/20, провадження № 4-с/522/105/23).

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, скарга ОСОБА_1 надійшла в провадження судді Шенцевої О.П.

25 січня 2024 року ухвалою суду прийнято до розгляду скаргу та призначено проведення судового засідання.

31 січня 2024 року від ОСОБА_2 надійшла заява про виконання ухвали суду та надано копії матеріалів виконавчого провадження № 69855927, а також відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

09 лютого 2024 року до суду від ТОВ «Вердикт Капітал» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання матеріалів справи.

05 березня 2024 року на електронну адресу суду від ТОВ «Вердикт Капітал» надійшло клопотання про проведення судового засідання призначеного 06.03.2024 року без участі представника ТОВ «Вердикт Капітал».

06 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 4ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2023 року задоволено частково позов ОСОБА_1 та суд визнав протиправною та незаконною відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у наданні ОСОБА_1 інформації про дійсно існуючу заборгованість, надіслані стягувачем повідомлення письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також в ознайомленні із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надати ОСОБА_1 інформацію про дійсно існуючу заборгованість надіслані стягувачем повідомлення письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості та її розміру станом на вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також ознайомити із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання. В іншій частині задоволення позову відмовлено.

15 березня 2022 року Приморським районним судом м. Одеса по вказаній справі видано виконавчий лист про Зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, адреса: м.Київ, Кудрявський узвіз, 5-Б) надати ОСОБА_1 інформацію про дійсно існуючу заборгованість надіслані стягувачем повідомлення письмові вимоги про усунення порушень боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості та її розміру станом на вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також ознайомити із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів, шляхом їх надання.

15 вересня 2022 року державним виконавцем Відділу Ліщинським О.В. винесено вмотивовану постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам провадження.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 07.12.2022 року ВП № 69855927 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинським Олексієм Валерійовичем вирішено виконавче провадження закінчити керуючись вимогами пунктом 9 частини першої статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.9 ч.1. ст. 39 Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

07 грудня 2022 року державним виконавцем Відділу Ліщинським О.В. направлено сторонам провадження, оригінал виконавчого документа направлено до органу, що його видав, тобто до Приморського районного суду м. Одеси за адресою: 65029, м. Одеса, вул. Балківська, 33.

Не погоджуючись із діями державного виконавця Відділу Ліщинського О.В., стягувач звернувся із скаргою на дії/ бездіяльність органу примусового виконання до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2023 року по справі №522/19746/20 поновлено процесуальний строк на оскарження дій державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо закінчення виконавчого провадження № 69855927. Скаргу ОСОБА_1 на дії/ бездіяльність органу примусового виконання, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 69855927, винесену 07.12.2022 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинським Олексієм Валерійовичем. Зобов`язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № 69855927 за виконавчим листом, виданим Приморським районним судом м. Одеси 21 червня 2022 року по справі № 522/19746/20 про зобов`язання ТОВ «Вердикт капітал» надати ОСОБА_1 інформацію про дійсно існуючу заборгованість, надісланні стягувачем повідомлення письмові вимоги про усунення боржнику, вирішення по суті спору щодо заборгованості та її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також в ознайомленні із заявою про вчинення виконавчого напису та доданих до неї документів. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

На виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 18.02.2023 року по справі №522/19746/20, 12.07.2023 року державним виконавцем Відділу Ліщинським О.В. винесено вмотивовану постанову про відновлення виконавчого провадження та направлено сторонам провадження. Пунктом третім постанови про відновлення виконавчого провадження від 12.07.2023 передбачено, стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити його до виконання. З метою пред`явлення виконавчого документу до виконання копію постанови про відновлення виконавчого провадження направлено до Приморського районного суду м. Одеси на адресою: 65029, м. Одеса, вул. Балківська, 33, що підтверджується трек-номерами АТ «УКРПОШТА» 247. Результатом перевірки статусу відстеження відправлення 247 встановлено, що 24.07.2023 відправлення вручено: за довіреністю.

Проте, відповідно до реєстру вхідної кореспонденції станом на 22.11.2023 року оригінал виконавчого документу не було пред`явлено до Відділу, як це передбачено пунктом третім постанови про відновлення виконавчого провадження від 12.07.2023, яка отримана судом 24.07.2023 року.

22 листопада 2023 року державним виконавцем Відділу Ліщинським О.В., керуючись вимогами пункту 13 частини першої статті 39 Закону винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Так, пунктом 13 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

З огляду на таке правове регулювання, у контексті спірних правовідносин, непред`явлення судом у місячний строк, з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження (24 липня 2023 року), виконавчого листа у справі № 522/19746/20 є підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження.

Суду надано належні докази направлення та вручення постанови від 12 липня 2023 року про відновлення виконавчого провадження при примусному виконанні виконавчого листа у справі № 522/19746/20 від 21.06. 2022 року.

Отже, у відповідності до пункту 13 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягало закінченню у зв`язку із непред`явленням виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень», в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Тобто судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Враховуючи те, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, що підтверджується і висловленою Європейським судом з прав людини правовою позицією у «пілотному» рішенні «Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 (заява № 40450/04) і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В ч. 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 1 ст. 431 Цивільного процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Натомість, ненаправлення судом першої інстанції на адресу відповідача оригіналу виконавчого листа жодним чином не залежало від волі та добросовісності позивача.

Отже, з огляду на вищенаведене, спірна постанова про закінчення виконавчого провадження, незважаючи на її формальну відповідність вимогам національного законодавства, не може залишатись у силі.

Зважаючи на викладене, з огляду на відсутність у спірній постанові державного виконавця такої ознаки, як протиправність, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача саме скасування такої постанови.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 653/2554/17, та від 23 вересня 2021 року у справі № 761/19292/19.

На підставі аналізу встановлених судом фактичних обставин справи, суд зважаючи, що рішення суду залишається і досі невиконаним, а закінчення виконавчого провадження з виконання цього виконавчого листа було предметом судового оскарження, вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову.

Статтею 451 ЦПК України передбачено,що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, суд розглянувши скаргу, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку обґрунтованість скарги та необхідність її задоволення.

Керуючись ст.ст.76,81,258-261,353-355,447-451ЦПК України,суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити процесуальний строк на оскарження рішення органу примусового виконання щодо закінчення виконавчого провадження № 69855927.

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинський Олексій Валерійович, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ліщинського Олексія Валерійовича про закінчення виконавчого провадження № 69855927 від 22.11.2023 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя