Дата документу 25.03.2024 Справа № 336/7553/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7553/23 Головуючий у 1-й інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/300/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг та підписала заяву б/н від 25.09.2007 року, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. При укладанні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Банк виконав свої зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Проте, відповідач порушила умови договору, у зв`язку з чим станом на 11.06.2023 року заборгованість становить 52 935,78 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 42 792,56 грн., заборгованість за відсотками 10 143,22 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, представник АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 25.09.2007 у розмірі 52 935,78 грн. станом на 11.06.2023 року, яка складається з: заборгованості за кредитом 42 792,56 грн., заборгованості за відсотками 10 143,22 грн., та судовий збір в сумі 2 684,00 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08/05/2007 року у розмірі 42 792,56 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 168,98 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Ніколаєнко О.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 10 143,22 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в заяві № б/н від 25.09.2007 року сторони погодили розмір базової процентної ставки за користування кредитом 3,0% на місяць (36% річних із розрахунку 360 днів на рік) на залишок заборгованості. Отже, судом безпідставно відмовлено у стягненні відсотків з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Отже, рішення суду оскаржується представником АТ КБ «ПриватБанк» в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, в іншій частині, а саме, в частині вирішених вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, рішення суду не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 25.03.2024 року.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив із того, що відсоткова ставка не була узгоджена сторонами.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджено, що 25.09.2007 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою б/н про видачу кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості та отримала кредитну картку за № НОМЕР_1 , що підтверджується її підписом на заяві. Згідно вказаної заяви відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» з кредитним лімітом 7 000,00 грн. (а.с. 25).

Відповідно до наданих банком розрахунків у відповідача станом на 11.06.2023 року виникла заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 25.09.2007 року в розмірі 52 935,78 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 42 792,56 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 10 143,22 грн.

Зі змісту розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач активно користувалася кредитними коштами, неодноразово здійснювала погашення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг від 25.09.2007 року

Проте, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що до позовної заяви позивач долучив заяву, яка підписана відповідачем та містить умови щодо узгодженої відсоткової ставки за користування кредитними коштами в розмірі 3 % на місяць. Таким чином, у заяві б/н від 25.09.2007 року визначено сталий розмір процентної ставки за користування кредитом, що становить 3% на місяць, тобто 36% річних, відтак колегія суддів вважає, що сторони погодили умови кредитного договору в частині визначення розміру процентів за користування кредитом, що позичальниця підтвердила власним підписом.

При цьому використання позивачем відсоткової ставки в розмірі іншому, ніж 36 % на рік без погодження з позичальником ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону та не узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена в постановах від 05.03.2018 року по справі №192/156/17-ц, від 16.01.2018 року по справі №128/4810/15-ц, від 30.01.2018 року по справі №128/4810/15-ц, від 18.04.2018 року по справі №234/10860/16-ц та від 11.07.2018 року у справі №356/1261/16-ц.

14.06.2018 року відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується копією статуту позивача.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц.

З наявної в матеріалах справи довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_1 отримала п`ять карток зі строком дії останньої картки - до останнього дня 10/22 року (а.с. 24).

До позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» долучено три розрахунки заборгованості:

- за період з 10 жовтня 2007 року по 31 серпня 2015 року (далі розрахунок №1);

- за період з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року (далі розрахунок №2);

- за період з 01 липня 2019 року по 11 червня 2023 року (далі розрахунок №3).

В розрахунку №1 зафіксована процентна ставка в розмірі 36 % на рік застосовувалась банком з моменту укладення кредитного договору до 31 грудня 2012 року, після цього вона зменшувалась до 30% на рік (з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року), а також збільшувалась до 34.8 % на рік (з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року), знову збільшувалася до 43.2 % на рік (з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2015 року).

В розрахунку № 2 зафіксована відсоткова ставка 2,9% на місяць (34.8% на рік ) (з 01 вересня 2015 року по 20 жовтня 2015 року) та 3,6% на місяць (43,2% на рік) (з 21 жовтня 2015 року по 14 травня 2017 року), відсоткова ставка 3,5 % на місяць (42 % на рік) (з 15 травня 2017 року по 30 червня 2019 року).

В розрахунку № 3 зафіксована процентна ставка 3.5 % на місяць (42% на рік) (з 01 липня 2019 року по 31 липня 2020 року), 3,4 % на місяць (40.8 % на рік) (з 01 серпня 2020 року по 28 лютого 2022 року), після цього вона зменшувалась до 0% на рік (з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року), а також збільшувалась до 1,7 % на місяць (20,4% на рік) (з 01 квітня 2022 року по 31 травня 2022 року), знову збільшувалася до 3,4 % на місяць (40.8 % на рік) (з 01 червня 2022 року по 11 червня 2023 року).

Збільшення відсоткової ставки не було передбачено умовами договору, які були підписані ОСОБА_1 , а отже в період з 10 жовтня 2007 року по 11 червня 2023 року (кінцева дата встановлена банком у розрахунку заборгованості) під час здійснення розрахунку заборгованості має бути визначений розмір відсоткової ставки саме 36 % на рік.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не надано розрахунок заборгованості з узгодженою відсотковою ставкою у нижченаведені періоди, колегією суддів здійснено власний розрахунок:

- розрахунок № 1: за період з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2015 року банком нараховано відсотків за ставкою 43,2 % на рік в розмірі 3 481,26 грн., таким чином, розмір відсотків за ставкою 36% на рік за вказаний період буде дорівнювати 2 901,05 грн. (3 481,26 грн. * 36 / 43,2 );

- розрахунок № 2: за період з 21 жовтня 2015 року по 14 травня 2017 року банком нараховано відсотків за ставкою 43,2% на рік в розмірі 3 044,63 грн., таким чином, розмір відсотків за ставкою 36 % на рік за вказаний період буде дорівнювати 2 537,19 грн. (3 044,63 грн. * 36 / 43,2);

- розрахунок № 2: за період з 15 травня 2017 року по 30 червня 2019 року банком нараховано відсотків за ставкою 42% на рік в розмірі 3 873,96 грн., таким чином, розмір відсотків за ставкою 36% на рік за вказаний період буде дорівнювати 3 320,54 грн. (3873,96 грн. * 36 / 42);

- розрахунок № 3: за період з 01 липня 2019 року по 31 липня 2020 року банком нараховано відсотків за ставкою 42 % на рік в розмірі 2 356,75 грн., таким чином, розмір відсотків за ставкою 36% на рік за вказаний період буде дорівнювати 2 020,07 грн. (2 359,75 грн. * 36 / 42).

- розрахунок № 3: за період з 01серпня 2020 року по 28 лютого 2022 року банком нараховано відсотків за ставкою 40,8% на рік в розмірі 13 595,40 грн., таким чином, розмір відсотків за ставкою 36% на рік за вказаний період буде дорівнювати 11 995,94 грн. (13 595,4 грн. * 36% 40,8%).

- розрахунок № 3: за період з 01 червня 2022 року по 11 червня 2023 року банком нараховано відсотків за ставкою 40,8% на рік в розмірі 14 988,49 грн., таким чином, розмір відсотків за ставкою 36% на рік за вказаний період буде дорівнювати 13 225,14 грн. (14 988,49 * 36% 40,8%).

Таким чином, за вказані періоди банком було нараховано відсотки в розмірі 41 340,49 грн., в той час як розмір відсотків, виходячи зі ставки 36% на рік, становить 36 005,93 грн.

Отже, банком було здійснено безпідставне нарахування відсотків на суму 5 334,56 грн. (41 340,49 грн. 36 005,93 грн.)

З огляду на те, що АТ КБ «ПриватБанк» заявило позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 10 143,22 грн., в той час як безпідставно нарахував відсотків на суму 5 334,56 грн., колегія суддів дійшла висновку про те, що заборгованість за відсотками підлягає стягненню у розмірі 4 808, 66 грн. (10 143,22 5 334,56).

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками є обґрунтованими в розмірі 4 808,66 грн.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 4 808,66 грн. відповідно до погодженого сторонами розміру відсоткової ставки 36 % на рік.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПКУкраїни).

Згідно з п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Позивачем у даній справі при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 2 684,00 грн. (а.с. 49), при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 4 026,00 грн. (а.с. 127), а всього - 6 710,00 грн.

За результатом апеляційного перегляду справи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені на 89,92 %.

За вказаних обставин з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно частці задоволених позовних вимог в розмірі 6033,63 грн.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року у цій справі в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом скасувати та прийняти в цій частині постанову наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» () заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 4 808 (чотири тисячі вісімсот вісім) грн. 66 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» () судовий збір в розмірі 6033 (шість тисяч тридцять три) грн. 63 коп.

В іншій частини рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та в апеляційному порядку не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 25 березня 2024 року.

Головуючий Д.А.Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко