ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18519/23

Провадження № 22-ц/4820/493/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/18519/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 вересня 2023 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказував, що в провадженні слідчих Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі ГУНП в Хмельницькій області) перебуває кримінальне провадження №0000043, що порушено за його заявою, а відомості внесено в ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду. Позивач вказує, що незважаючи на очевидність невиконання рішення суду і достеменно відомих осіб, що його вчинили, службові і посадові особи Хмельницької обласної прокуратури та ГУНП в Хмельницькій області, внесли відомості в ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення невідомими їм самим особами та всупереч статтям 55 та 56 КПК України вносили недостовірні відомості в офіційні документи без винесення відповідних постанов про те, що ОСОБА_1 має статус потерпілого, чи він в нього відсутній, що фактично привело до неможливості притягнути винних до юридичної відповідальності та призвело до заподіяння йому моральної і майнової шкоди.

На думку ОСОБА_1 , такі дії слідчих та групи процесуальних прокурорів є триваючим катуванням його, як споконвічного українця, порушенням його прав та гідності. Як вказує позивач, розслідування тривало з 2017 року і на дату його звернення до суду становить біля шести років і є неефективним, адже за такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом, проте внаслідок неефективного розслідування кримінальної справи особами, які здійснюють свої офіційні повноваження, порушено його права і завдано йому моральної шкоди. Надмірна тривалість кримінального провадження привела до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом ділової репутації і т.д.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Держави Україна 4 000 000 грн моральної шкоди, завданої йому порушенням його конвенційного права на ефективний засіб юридичного захисту внаслідок надмірної тривалості кримінального провадження №0000043 в порядку частини 1 статті 23 ЦК України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 вересня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що замість надання оцінки доказам та правовим позиціям Верховного Суду в подібних правовідносинах, суд зосередився на написанні відмовного рішення на неіснуючих джерелах права, без відзиву відповідача, без його будь-яких письмових заперечень, без його присутності в судових засіданнях, адже шляхом мовчазної згоди відповідач фактично повністю визнав позов. На думку ОСОБА_1 , оскаржуване рішення є вчиненням терористичного акту, оскільки суд мети і завдання цивільного судочинства не виконав, правосуддя не здійснилось, порушене право позивача не відновлено та не забезпечено належного і справедливого відшкодування шкоди, належної правової оцінки доказам надано не було.

Враховуючи те, що представник відповідача не надав жодного належного, допустимого, достовірного чи достатнього доказу на зменшення своєї вини та розміру відшкодування, не надав письмової заяви на зменшення розміру відшкодування, тому суд зобов`язаний був у зв`язку з неможливістю поновити порушені права позивача, забезпечити відповідне відшкодування шляхом задоволення позову про стягнення з держави Україна на його користь моральної шкоди.

ОСОБА_1 зауважує, що його право на відшкодування моральної шкоди гарантоване частиною 1 статті 23 ЦК України та підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто, можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено тією чи іншою нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Хмельницькій області погоджується із висновками суду першої інстанції та просить відмовити в задоволені апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. Так, відповідач вказує, що клопотання позивача у кримінальному провадженні №0000043 розглядалось службовими особами в строк, передбачений законодавством та заявнику надавались відповіді. Відповідач наголошує, що кримінальне провадження №0000043 згідно даних ЄРДР станом на момент розгляду судової справи знаходиться ще в провадженні та досудове розслідування в ньому триває, а тому скарги на рішення слідчого або відносно його бездіяльності слід подавати у визначений законом строк, передбачений статтею 304 КПК України до місцевого суду.

ГУНП в Хмельницькій області зауважує, що позивач не надає суду доказів того, що він має процесуальний статус потерпілого у кримінальному провадженні №0000043, а тому підстави для відшкодування йому шкоди відсутні. Відповідач вважає, що Хмельницький міськрайонний суд у своєму рішення від 19.09.2023 вірно взяв до уваги усі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав недоведеності.

Учасник справи та представник учасника справи до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Положеннями частини другої статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в провадженні СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області перебуває кримінальне провадження №0000043 від 15.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 382 КК України.

ОСОБА_1 неодноразово 22.03.2022, 29.03.2022, 06.04.2022, 18.04.2022, 25.04.2022, 23.05.2022, 27.05.2022, 27.06.2022, 04.07.2022, 26.07.2022, 01.08.2022, 08.08.2022, 15.08.2022, 22.08.2022, 09.11.2022, 03.01.2023, 16.01.2023, 07.02.2023, 18.04.2023, 11.05.2023, 26.06.2023, 03.07.2023 подавав клопотання прокурору, який здійснює нагляд за кримінальним провадженням №0000043, в яких, поміж іншого, просив скласти, повідомити і вручити підозру у вчиненні кримінального правопорушення начальнику Хмельницького МВ УМВС ОСОБА_2 , державному виконавцю Коту А. та начальнику УДМС в Хмельницькій області Панькову О.М.

Також, ОСОБА_1 11.04.2022, 16.05.2022, 20.06.2022, 20.02.2023, 01.05.2023 подані клопотання прокурору, який здійснює нагляд за кримінальним провадженням №0000043, в яких просив допитати в його присутності державного виконавця Кота А., начальника УДМС в Хмельницькій області Панькова О.М. та колишнього начальника Хмельницького МВ УМВС ОСОБА_2 .

Проте, постановами прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького від 24.03.2022, 01.04.2022, 08.04.2022, 11.04.2022, 12.04.2022, 19.04.2022, 26.04.2022, 03.05.2022, 17.05.2022, 27.05.2022, 22.06.2022, 29.06.2022, 06.07.2022, 27.07.2022, 03.08.2022, 23.12.2022, 04.07.2023, 02.05.2023, 15.05.2023, 05.01.2023, 08.02.2023, 21.02.2023, 18.01.2023 в задоволені вказаних клопотань ОСОБА_1 відмовлено.

З цих постанов, крім іншого, вбачається, що в провадженні СВ Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області перебуває кримінальне провадження №0000043 від 15.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 382 КК України. І досудовим розслідуванням встановлено, що до Хмельницької місцевої прокуратури 14.11.2017 надійшла ухвала Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.11.2017, якою зобов`язано прокурора Хмельницької місцевої прокуратури забезпечити внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою ОСОБА_1 щодо невиконання судового рішення Хмельницького окружного адміністративного суду №2270/14181/11 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, посадовими особами Хмельницького МВ УМВС в Хмельницькій області, посадовими УДМС в Хмельницькій області та Хмельницького ВП ГУ НП в Хмельницькій області. Вивченням зазначеного кримінального провадження встановлено, що СВ Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області проводиться досудове розслідування.

Також встановлено, що станом на час звернення позивача з цим позовом досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000043 триває.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем усіх складових делікту: заподіяння йому моральної шкоди будь-якими діями чи бездіяльністю посадових осіб ГУНП в Хмельницькій області, розмір моральної шкоди і його обґрунтування та наявність причинного зв`язку між шкодою та діями відповідача, а тому міськрайонний суд прийшов до висновку про те, що позов ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок, як умова відповідальності, виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями або бездіяльністю. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка або бездіяльність, без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка або бездіяльність, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлювати юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач пов`язує підстави позову про відшкодування моральної шкоди із тривалим та неефективним досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000043.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1166,1167,1173 ЦК України.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі № 203/1067/19 (провадження № 61-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

Одним із найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано майнової чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis § 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); § 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови.

В постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі №227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі №203/1067/19 (провадження № 61-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі №227/3052/19 (провадження № 61-22337св19), від 23 лютого 2022 року у справі №530/1122/20 (провадження № 61-6766св21) викладено правові висновки, що вирішуючи питання про стягнення з держави відповідної компенсації, суд має керуватися вимогами Конвенції, інших актів національного законодавства та задля ефективного захисту конвенційного права встановити, зокрема, за порушення якого виду конвенційних обов`язків позивач вимагає від держави компенсацію, і чи обґрунтованим відповідно до цього порушення є її розмір.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України надані сторонами докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 , посилаючись на надмірну тривалість досудового розслідування кримінального провадження №0000043 та бездіяльність органу, що проводить таке розслідування, всупереч вимогам процесуального закону, не довів обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги, зокрема, те, що йому в результаті такої тривалості досудового розслідування було завдано моральну шкоду, її розмір та наявність причинного зв`язку між шкодою й бездіяльністю відповідача, що є саме його процесуальним обов`язком.

Апеляційний суд враховує, що сам по собі факт досудового розслідування кримінального провадження №0000043 з 15.11.2017 по час звернення ОСОБА_1 із позовом до суду без ненадання останнім належних і допустимих доказів, що саме надмірною тривалістю досудового розслідування зазначеного кримінального провадження позивачу було завдано моральної шкоди, не є підставою для стягнення такої шкоди.

Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18).

І, крім того, ЄСПЛ у справах «Петльований проти України», заява № 54904/08» та «Золотюк проти України», заява № 3958/13 відзначив, що право на відшкодування державою потерпілим унаслідок кримінального правопорушення ніколи не було безумовним.

Також, апеляційний суд враховує, що однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 скористався своїм правом на оскарження, на його думку, бездіяльності органу досудового розслідування при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження №0000043. А сам факт проведення досудового розслідування СВ Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області кримінального провадження №0000043 з 15.11.2017 по час звернення ОСОБА_1 із позовом до суду не свідчить про завдання будь-якої шкоди останньому.

Відтак, крім власних тверджень про надмірну тривалість досудового розслідування та спричинення вказаним сильних душевних страждань, позивачем не надано будь-яких, передбачених ЦПК України, доказів заподіяння йому моральної шкоди, її розміру та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача і моральною шкодою, яка, за твердженням позивача, йому заподіяна.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення без відзиву відповідача, без будь-яких його письмових пояснень, що, на думку позивача, є фактичним визнанням позову в повному обсязі, спростовуються матеріалами справи, адже 08 серпня 2023 року до міськрайонного суду надійшов відзив ГУНП в Хмельницькій області на позову заяву ОСОБА_1 з обґрунтуванням позиції відповідача щодо доводів позовної заяви, які враховані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення, про що зазначено в рішенні суду.

Неспроможними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідач не надав доказів на зменшення своєї вини та розміру відшкодування, оскільки в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, її розмір і протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. А на відповідача покладається обов`язок довести відсутність вини у заподіяні такої шкоди, яка презюмується, за умови при доведеності позивачем складу делікту.

Доводи апеляційної скарги з голослівним посиланням на статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є загальними та такими, що не спростовують висновки міськрайонного суду, адже відповідно до правових висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 04 листопада 2020 року у справі №201/621/17 слідує, «що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір».

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з переглядом судового рішення перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай