Справа № 466/1412/22
Провадження № 2/466/193/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Попенко І.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бухеника І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати його звільнення з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КзПП незаконним та поновити його на посаді начальника структурного підрозділу «Служба матеріально-технічного забезпечення» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»; визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 12.01.2022 року №19/ос «З особового складу»; стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 33295,26 грн, покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.10.2015 року його було призначено на посаду начальника відокремленого підрозділу «Служба матеріально-технічного забезпечення».

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 12.01.2022 року №19/ос «З особового складу» звільнено з займаної посади з 18.01.2022 року за пунктом 4 ч.1 ст.40 КЗпП у зв`язку із прогулом без поважних причин.

Позивач з даним наказом не погоджується, вважає своє звільнення незаконним, покликаючись на те, що його вже звільняли з посади на підставі п.1 ст.41 КЗпП. Постановою Верховного Суду України від 19.01.2021 року визнано незаконним та скасовано наказ про його звільнення, поновлено на роботі, а також стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відтак, вважає, що керівництво АТ «Укрзалізниця» має упереджене до нього ставлення.

Також зазначає, що Акти про відсутність його на робочому місці не можна брати до уваги, оскільки йому не визначили стаціонарного робочого місця та не було надано елементарних засобів для роботи. Деякі з Актів були складені в понеділок, у його неробочий день, а також у таких зафіксована його відсутність у кабінеті, а не на підприємстві.

Також покликається на те, що звільнення його через прогул є незаконним, оскільки від нього не було відібрано письмових пояснень та не складено акту про відмову надати такі пояснення.

З серпня 2021 року по січень 2022 року в табелі містяться відмітки про відсутність його на робочому місці, однак заробітна плата йому нараховувалася та виплачувалася.

Також з ним не проведено повного розрахунку в день звільнення.

Враховуючи наведене вище, вважає його звільнення із займаної посади незаконним. У зв`язку із чим звернувся до суду.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог покликаючись на те, що звільнення ОСОБА_2 із займаної посади є законним, а покликання останнього на відсутність складу дисциплінарного проступку спростовуються матеріалами справи.

Також сторонами подано відповідь на відзив та заперечення.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, покликаючись на те, що ОСОБА_2 було призначено начальником відокремленого підрозділу служби безпеки АТ «Укрзалізниця». З даної посади його було незаконно звільнено та поновлено на роботу за рішенням суду. 29.05.2020 року ОСОБА_2 повідомлено про зміну істотних умов праці. Вказаний наказ ОСОБА_2 оскаржив у суді. В подальшому, 01.04.2021 року видано наказ про скасування неповного робочого часу, проте з вказаним наказом позивача ніхто не ознайомлював, відтак, він вважав, що по понеділках у нього вихідний день, а всі акти про невихід позивача на роботу були складені саме по понеділках. У всіх актах вказано, що ОСОБА_2 відсутній саме у кабінеті номер 39, хоча в жодному із документів не зазначено чітко, де саме його робоче місце. Окрім того, в порушення вимог законодавства, у позивача ніхто не відбирав пояснень з приводу його відсутності на робочому місці. На думку представника позивача, долучені відповідачем повідомлення про вручення позивачу листів із пропозицією надати пояснення відсутності на роботі, є неналежними доказами, оскільки позивач таких листів не отримував, а відповідачем не долучено опису вкладення відправлення.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог покликаючись на те, що звільнення ОСОБА_2 є правомірним, оскільки є докази вчинення ним дисциплінарного проступку. Перший акт про відсутність позивача на робочому місці складено 11.08.2021 року. Начальник служби кадрів повідомила, що в телефонному режимі розмовляла із ОСОБА_2 , який повідомив, що він перебуває на лікарняному. Проте, жодних доказів про перебування його на лікарняному не було, тому почали складати акти про відсутність на роботі. У вересні було скеровано 3 листи на адресу позивача із вимогою надати пояснення щодо відсутності на роботі. Тобто ними вживалися заходи щодо з`ясування причин відсутності ОСОБА_2 на робочому місці. Також ствердив, що роботодавець не міг офіційно ознайомити ОСОБА_2 із наказом про звільнення через його відсутність на роботі, а тому скерував наказ поштою, 21.01.2022 року ОСОБА_2 вказаний наказ отримав. Також ствердив, що актами про відсутність ОСОБА_2 на роботі засвідчено його відсутність у всій будівлі, в тому числі і в кабінеті №39. Окрім цього, з 17.08.2021 року по 31.08.2021 року позивач перебував за межами України. Твердження позивача про те, що він в той період часу перебував у відпустці не правдиві, оскільки наказу про відпустку не видавалося. Щодо строків притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, то такі на думку представника відповідача не порушені, оскільки проступок позивача мав триваючий характер. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши учасників справи, покази свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу №311/ос від 20.10.2015 року «По особовому складу» ОСОБА_2 призначено на посаду начальника відокремленого підрозділу «Служба матеріально-технічного забезпечення» з 20.10.2015 року.

Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 16.07.2018 року №1420/ос «Про звільнення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 , начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Львівська залізниця», звільнено з посади за одноразове грубе порушення своїх посадових обов`язків, згідно з п.1 ст.41 КЗпП України.

ОСОБА_2 оскаржив вищевказаний наказ про звільнення до суду. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 25.04.2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17.10.2019 року рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25.04.2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Укрзалізниця» від 16.07.2018 року №1420/ос про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на підставі пункту 1 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 16.07.2018 року.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 454552,68 грн з вирахуванням із зазначеної суми обов`язкових платежі та зборів.

Постановою Верховного Суду від 19.01.2021 року постанову Львівського апеляційного суду від 17.10.2019 року залишено без змін.

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 22.09.2020 року №1924/ос «Про поновлення на роботі за рішенням суду» скасовано наказ від 16.07.2018 року №1420/ос про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», поновлено ОСОБА_2 на вказаній посаді з 16.07.2018 року та зобов`язано регіональну філію «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» здійснити виплати ОСОБА_2 відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 17.10.2019 року.

Із вищевказаним наказом ОСОБА_2 був ознайомлений 29.09.2020 року. Цього ж дня ОСОБА_2 також було повідомлено про те, що посада, на якій він був поновлений підлягає скороченю та йому запропоновано іншу роботу, а саме переведення на одну із вакантних посад: провідного економіста виробничого структурного підрозділу «Моторвагонне депо Львів» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», бухгалтера 1 категорії виробничого структурного підрозділу «Друга Львівська дистанція сигналізації та зв`язку» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», провідного інженера з організації та нормування праці виробничого структурного підрозділу «Львівська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», інженера 1 категорії виробничо-технічного відділу виробничий структурний підрозділ «Підзамчівська дистанція колія» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Позивач стверджує, що ознайомлення його із тим, що посаду на яку його було поновлено скорочено, а також про зміну істотних умов праці свідчить про упередження ставлення до нього як до працівника АТ «Укрзалізниця».

Дослідивши матеріали справи, суд із такими доводами позивача не погоджується у зв`язку із наступним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Вищий адміністративний суд України, скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників це сукупність посад, встановлених штатним розписом установи, тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 07.04.2011 № 114/06/187-11 «Щодо надання роз`яснення», скорочення чисельності та скорочення штату - поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Відповідно до ч.5 ст.65 Господарського кодексу України керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 17.09.2018 (протокол №Ц-64/72 Ком.т.) ліквідовано виробничі структурні підрозділи «Головний матеріально-технічний склад» і «Служба матеріально-технічного забезпечення» регіональної філії «Львівська залізниця» загальною чисельністю 155 штатних одиниць та створено функціональний структурний підрозділ «Служба закупівель і постачання» регіональної філії «Львівська залізниця» чисельністю 148 штатних одиниць, з них 73 одиниці виробничого штату.

Наказом регіональної філії «Львівська залізниця» від 28.09.2018 №495/од «Про створення функціонального структурного підрозділу «Служба закупівель і постачання» з 01.10.2018 року створено функціональний структурний підрозділ «Служба закупівель і постачання» чисельністю 148 штатних одиниць (з них 73 одиниці виробничого штату) відповідно до затвердженої правлінням ПАТ «Укрзалізниця» організаційної структури, з 01.01.2019 року скорочено посади працівників виробничих структурних підрозділів «Служба матеріально-технічного забезпечення» чисельністю 66 штатних одиниць та «Головний матеріально-технічний склад» чисельністю 89 штатних одиниць.

У зв`язку із встановленням на всій території України з 12 березня 2020 карантину згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, регіональною філією «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» видано наказ від 24.04.2020 №188/од «Про запровадження неповного робочого тижня», яким запроваджено для працівників з п`ятиденним робочим тижнем з двома вихідними днями з 01.07.2020 до скасування режим неповного (чотириденного) робочого тижня з неробочими днями по понеділках.

29.09.2020 року ОСОБА_2 було повідомлено про зміну істотних умов праці, а саме: іншого посадового окладу в розмірі 5405 грн, встановлення режиму неповного робочого тижня з неробочим днем у понеділок, режиму неповного робочого часу, що здійснюватиметься у режимі неповного робочого дня протягом чотирьох годин з 08.00 год до 12.00 год з оплатою праці пропорційного відпрацьованому часу. На вказане повідомлення про зміну істотних умов праці ОСОБА_2 дав згоду, про свідчить його особистий підпис.

03.12.2020 року AT «Укрзалізниця» видано наказ №2498/ос «З особового складу», відповідно до якого з 04.12.2020 для ОСОБА_2 запроваджено режим неповного робочого часу, що здійснюватиметься у режимі неповного робочого дня протягом чотирьох годин з 8-00 до 12-00 год. та у режимі неповного робочого тижня з неробочим днем у понеділок; оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу та встановлено інший посадовий (місячний) оклад у межах, визначених Положенням про оплату праці працівників AT «Укрзалізниця», у розмірі 5405 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 26.08.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплаченої роботи відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 05.05.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26.08.2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 . Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Укрзалізниця» від 03.12.2020 року №2498/ос «З особового складу». Зобов`язано АТ «Укрзалізниця» відновити умови праці ОСОБА_2 , які існували до видання наказу АТ «Укрзалізниця» від 03.12.2020 року №2498/ос «З особового складу». Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 різницю у заробітку за час виконання ним нижчеоплачуваної роботи в сумі 85632,28 грн.

Постановою Верховного Суду від 18.01.2023 року постанову Львівського апеляційного суду від 05.05.2022 року скасовано, рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26.08.2021 року залишено в силі.

Таким чином, посада начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» була скорочена задовго до поновлення ОСОБА_2 на роботі. ОСОБА_2 було повідомлено про зміну істотних умов праці, я ким він погодився, суд приходить до висновку, що упередження ставлення керівників товариства до ОСОБА_2 нічим не підтверджене і є надуманим самим позивачем.

Окрім того, запровадження для ОСОБА_2 режиму неповного робочого тижня з неробочими днями по понеділках було зумовлено тим, що на час його поновлення на роботі, такий режим роботи був у всіх працівників регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» згідно з наказом від 24.04.2020 №188/од «Про запровадження неповного робочого тижня».

Наказом AT «Укрзалізниця» від 12.01.2022 р. №19/ос ОСОБА_2 18.01.2022 звільнено з посади начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» за пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із прогулом без поважних причин.

Наказом регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» від 17.01.2022 р. № 3 5/ос оголошено наказ AT «Укрзалізниця» від 12.01.2022 р. №19/ос.

ОСОБА_2 із наказом про його звільнення не згідний, вважає такий протиправним та просить скасувати.

Позивач покликається на декілька обставин, через які, на його думку, його не мали права звільнити з займаної посади, які суд проаналізував окремо і в зв`язку між собою.

Зокрема, ОСОБА_2 стверджує, що роботодавцем не було забезпечено його належним робочим місцем із чітким визначенням.

В ході судового розгляду встановлено, що час початку і закінчення роботи, перерви для відпочинку і харчування в АТ «Укрзалізниця» встановлюється Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників Управління Львівської державної залізниці, затверджених конференцією трудового колективу 21.11.2003, протокол №2, в редакції спільної постанови «Про зміни до правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Управління Львівської залізниці» від 05.01.2007 р. №1 (далі Правила). Так, згідно з п.16 час початку і закінчення роботи, перерви для відпочинку і харчування встановлюється: для працівників, які працюють щоденно по 8 год., початок роботи о 8.00 год., закінчення о 17.00 год., перерва для відпочинку і харчування з 12.00 год. до 12 год. 45 хв. В п`ятницю закінчення роботи о 15 год. 45 хв.

Пунктом 2 ч.1 ст.29 КЗпП України встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

З особової картки ОСОБА_2 вбачається, що останній ознайомлений з вищевказаними Правилами.

Після звільнення ОСОБА_2 з посади начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» згідно наказу AT «Укрзалізниця» від 16.07.2018 №1420/ос та його поновлення на даній посаді згідно наказу AT «Укрзалізниця» від 22.09.2020 р. №1924/ос, п.16 Правил внутрішнього трудового розпорядку не змінювався, відтак був відомий ОСОБА_2 достеменно.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 було визначено робоче місце за адресою: АДРЕСА_1 , про що позивач був повідомлений. Така обставина стверджується наступними доказами.

Наказом AT «Укрзалізниця» від 22.09.2020 №1924/ос «Про поновлення на роботі» було надано доручення директору виконавчому регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» визначити робоче місце ОСОБА_2 .

Наказом регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» від 25.09.2020 року №620/ос «По особовому складу» визначено розташування робочого місця ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . З даного наказу вбачається, що ОСОБА_2 із таким ознайомлений.

Згідно з посадовою інструкцією начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця», затвердженої в.о. директора виконавчого регіональної філії «Львівська залізниця» Іщуком Ю.К. 04.12.2020 року, розташуванням робочого місця ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 . З даною посадовою інструкцією позивач ознайомився 04.12.2020 року.

Згідно з підпунктами 4.4.4., 4.4.7 даної посадової інструкції, працівник зобов`язаний дотримуватись положень, принципів та норм Правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог нормативної документації, яка регулює діяльність Товариства, Регіональної філії та підрозділів.

Згідно з пунктом 6.1. вказаної посадової інструкції, начальник служби несе відповідальність за недотримання наказів, вказівок та інших розпорядчих документів Товариства та Регіональної філії, Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Таким чином, у ОСОБА_2 був наявний обов`язок знаходитися на роботі за адресою: АДРЕСА_1 та виконувати свої посадові обов`язки з понеділка по п`ятницю з 8:00 год. до 12:00 год.

Згідно з п. 4.2. наказу регіональної філії «Львівська залізниця» від 25.09.2020 року №620/ос на начальника служби кадрової та соціальної політики покладено обов`язок забезпечення ведення обліку робочого часу начальника служби матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_2 .

З актів від 11.08.2021 року, 12.08.2021 року, 13.08.2021 року, 17.08.2021 року, 07.09.2021 року, 08.09.2021 року, 09.09.2021 року, 10.09.2021 року, 13.09.2021 року, 14.09.2021 року, 15.09.2021 року, 16.09.2021 року, 17.09.2021 року, 20.09.2021 року, 21.09.2021 року, 22.09.2021 року, 23.09.2021 року, 24.09.2021 року, 27.09.2021 року, 28.09.2021 року, 29.09.2021 року, 30.09.2021 року, 01.10.2021 року, 04.10.2021 року, 05.10.2021 року, 06.10.2021 року, 07.10.2021 року, 08.10.2021 року, 11.10.2021 року, 12.10.2021 року, 13.10.2021 року, 18.10.2021 року, 19.10.2021 року, 20.10.2021 року, 21.10.2021 року, 22.10.2021 року, 23.10.2021 року, 25.10.2021 року, 26.10.2021 року, 27.10.2021 року, 28.10.2021 року, 29.10.2021 року, 01.11.2021 року, 02.11.2021 року, 03.11.2021 року, 04.11.2021 року, 05.11.2021 року, 08.11.2021 року, 09.11.2021 року, 10.11.2021 року, 11.11.2021 року, 12.11.2021 року, 15.11.2021 року, 16.11.2021 року, 17.11.2021 року, 18.11.2021 року, 19.11.2021 року, 22.11.2021 року, 23.11.2021 року, 24.11.2021 року, 25.11.2021 року, 26.11.2021 року, 29.11.2021 року, 30.11.2021 року, 01.12.2021 року, 02.12.2021 року, 03.12.2021 року, 06.12.2021 року, 07.12.2021 року, 08.12.2021 року, 09.12.2021 року, 10.12.2021 року, 13.12.2021 року, 14.12.2021 року, 15.12.2021 року, 16.12.2021 року, 17.12.2021 року, 20.12.2021 року, 21.12.2021 року, 22.12.2021 року, 23.12.2021 року, 24.12.2021 року, 28.12.2021 року, 29.12.2021 року, 30.12.2021 року, 31.12.2021 року, 04.01.2022 року, 05.01.2022 року, 06.01.2022 року, 10.01.2022 року, 11.01.2022 року, 12.01.2022 року, 13.01.2022 року, 14.01.2022 року, 17.01.2022 року, 18.01.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 був відсутній на роботі протягом встановленого для нього робочого часу без поважних причин.

Акти, якими зафіксовано факт відсутності ОСОБА_2 на роботі складено за участі працівників служби кадрової та соціальної політики та працівників, які безпосередньо працюють за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, дані акти є належними доказами факту відсутності позивача на роботі у визначені дати та час, оскільки вони складені уповноваженими за ведення обліку робочого часу працівниками та працівниками, які безпосередньо працюють у будівлі, в якій мав би знаходитися позивач, а тому достовірно можуть встановити факт його відсутності.

З даних актів вбачається, що ОСОБА_2 у відповідні робочі дні протягом його робочого часу був відсутній як в будівлі АДРЕСА_1 , так і у кабінеті №39 вказаної будівлі, який був виділений ОСОБА_2 для роботи.

Факт відсутності ОСОБА_2 на робочому місці протягом його робочого дня також ствердили допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9

ОСОБА_4 допитана в судовому засіданні в якості свідка зазначила, що вона є заступником начальника служби кадрової та соціальної політики регіональної філії «Укрзалізниця» АТ «Укрзалізниця», ствердила, що вона приїжджала в м.Львів за адресою: АДРЕСА_1 та з 08 год по 12 год фіксувала факт відсутності ОСОБА_2 як у службовому кабінеті, так у в будівлі в цілому, питала охоронця чи бачив ОСОБА_2 , чи прийшов він на роботу. На кабінеті №39 була табличка із зазначенням посади та прізвища, ім`я та по батькові ОСОБА_2 , кабінет був обладнаний всім необхідним для роботи. У зв`язку із відсутністю ОСОБА_2 на роботі складали акти про його відсутність. ОСОБА_2 надсилали листи з проханням надати пояснення відсутності його на роботі, однак, на жодні листи відповіді не було. Також зазначила, що «Укрзалізниця» є підприємством критичної інфраструктури, а тому вільного допуску в приміщення не має, на прохідній перевіряють документи.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що вона є провідним інженером служби кадрів регіональної філії «Укрзалізниця». Ствердила, що на кабінеті №39 була табличка із зазначенням посади та прізвища, ім`я та по батькові ОСОБА_2 . Вона не одноразово перевіряла факт присутності чи відсутності ОСОБА_2 на робочому місці, в рази, коли його не було питали на прохідній чи його в той день бачили та складали акти про його відсутність.

ОСОБА_6 допитана в судовому засіданні в якості свідка повідомила, що вона працює начальником відділу кадрів служби кадрової та соціальної політики регіональної філії «Укрзалізниця». Неодноразово приїжджала за адресою: АДРЕСА_1 з метою фіксування того чи є ОСОБА_2 на роботі. На кабінеті №39 була табличка із зазначенням посади та прізвища, ім`я та по батькові ОСОБА_2 , кабінет був обладнаний всім необхідним для роботи. Ствердила, щоб пройти в будівлю слід пройти через прохідну, де перевіряють документи. В дні, коли складалися акти, ОСОБА_2 не було в примішенні за адресою: АДРЕСА_1 , проте, оскільки робочим кабінетом ОСОБА_2 був кабінет №39, то акти складали саме в ньому. В ході перевірок перебування ОСОБА_2 на роботі, ними оглядалася вся територія, опитувалися люди, охорона на вході. Проте, ОСОБА_2 на роботі не було.

Свідок ОСОБА_7 , який працює провідним інженером служби кадрової та соціальної політики, регіональної філії «Укрзалізниця» повідомив, що він був присутнім під час складання актів про відсутність ОСОБА_2 на роботі. Під час перевірок, вони перевіряли всю будівлю по АДРЕСА_1 , територію та кабінети, ОСОБА_2 на роботі не було.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомив, що він працює юрисконсультом відділу нормативно-правової роботи регіональної філії «Укрзалізниця», він був присутнім під час складання актів відсутності ОСОБА_2 на роботі. Перевіряли всю будівлю по АДРЕСА_1 , територію та кабінети, ОСОБА_2 на роботі не було. На кабінеті №39 була табличка із зазначенням посади та прізвища, ім`я та по батькові ОСОБА_2 , кабінет був обладнаний всім необхідним для роботи. Коли ОСОБА_2 перебував на роботі, працював саме у кабінеті №39.

ОСОБА_9 допитаний в судовому засіданні в якості свідка повідомив, що він був знайомий із ОСОБА_2 , знав, де його кабінет. Коли приходила комісія, ОСОБА_2 шукали по всьому приміщенні та всіх кабінетах, його ніде не було.

Щодо покликання ОСОБА_2 , наданих у заяві свідка від 18.07.2022 року, про те, що з 16.08.2021 року по 31.08.2021 року він перебував у щорічній відпустці, суд зазначає наступне.

Відповідно до Довідки від 25.08.2022 року №НОК 7/11 у період з 16.08.2021 року по 31.08.2021 року ОСОБА_2 у щорічній відпустці не перебував. Заява ОСОБА_2 про надання щорічної відпустки на період з 16.08.2021 року по 31.08.2021 року не надходила та АТ «Укрзалізниця» не розглядалась. Наказ про надання щорічної відпустки ОСОБА_2 не видавався. Інші види відпусток у період з 16.08.2021 року по 31.08.2021 року ОСОБА_2 також не надавалися.

З Довідки від 24.08.2022 року №НА-19/668 заява ОСОБА_2 про надання щорічної відпустки на період з 16.08.2021 року по 31.08.2021 року на адресу регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» не надходила та в системі обліку вхідної кореспонденції не зареєстрована.

Окрім того, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 був ознайомлений зі своєю посадовою інструкцією та наказом регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» від 25.09.2020 року №620/ос «По особовому складу», в яких визначено розташування робочого місця позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Жодних пропозицій та зауважень щодо робочого місця позивач не висловлював. Отже, сторонами була досягнута домовленість про знаходження робочого місця позивача за вказаною адресою.

Суд також бере до уваги те, що до серпня 2021 року ОСОБА_2 працював за встановленим для нього режимом роботи за адресою: АДРЕСА_1 та отримував заробітну плату, що підтверджується табелем обліку робочого часу за липень 2021 року.

Суд не бере до уваги покликання ОСОБА_2 про те, що акти є неналежними доказами по справі, оскільки складені по понеділках у зв`язку із тим, що з 15.04.2021 року наказом регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» від 01.04.2021 №209/од «Про скасування режиму неповного робочого тижня для працівників регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця»», скасовано режим неповного (чотириденного) робочого тижня для працівників регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця», в тому числі і для ОСОБА_2 . Таким чином з 15.04.2021 року ОСОБА_2 мав працювати з понеділка по п`ятницю з 8:00 год. до 12:00 год.

Окрім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Тобто, для звільнення працівника достатньо встановлення факту його відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

Щодо покликання ОСОБА_2 про те, що АТ «Укрзалізниця» допущено порушення застосування дисциплінарного стягнення суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

ОСОБА_2 стверджує, що роботодавцем не отримано від нього жодних письмових пояснень причин відсутності на роботі.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що AT «Укрзалізниця» неодноразово вживалися заходи щодо встановлення причин відсутності ОСОБА_2 на роботі, що стверджується листами від 08.09.2021 року №НОК7/3749, від 15.09.2021 року №НОК 7/3250, від 24.09.2021 року №НЗК-10/6954 із проханнями до ОСОБА_2 надати пояснення причин відсутності його на роботі. Також. на виконання вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України, AT «Укрзалізниця» було направлено ОСОБА_2 ще два листи з проханням надати пояснення причин відсутності на роботі, а саме: лист 08.10.2021 № Ц/6-89/323-21 та лист від 07.12.2021 № Ц-3-89/346-21.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №422 лист від 07.12.2021 № Ц-3-89/346-21 було вручено ОСОБА_2 14.12.2021 року.

Таким чином, АТ «Укрзалізниця» було запропоновано ОСОБА_2 надати пояснення відсутності на роботі, однак ОСОБА_2 своїм право не скористався, пояснень не надав. Проте, під час судового розгляду підтвердився факт порушення трудової дисципліни ОСОБА_2 , а тому неотримання АТ «Укрзалізниця» письмового пояснення від ОСОБА_2 не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення.

У постанові Верховного Суду від 15.11.2021 року у справі №212/9516/19 зазначено, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі №643/10816/17.

Щодо покликань ОСОБА_2 про допущення відповідачем і інших порушень під час накладення на нього дисциплінарного стягнення суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_2 стверджує, що із змісту табелів обліку робочого часу вбачається, що з серпня 2021 р. по січень 2022 року він був відсутній на роботі та відповідно в табелі проставлені літери НЗ у дні коли він мав бути на роботі.

Позивач зазначає, що у період серпень - жовтень 2022 року йому нараховувалася заробітна плата, що на його думку ставить під сумнів відомості, відображені в табелях та підтверджує той факт, що він був присутній на роботі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що виплачена позивачу заробітна плата відповідає відомостям, відображеним в табелях обліку використання робочого часу.

Так, ОСОБА_2 був відсутній на роботі з 11.08.2021 року, тому йому мала бути виплачена заробітна плата за відпрацьовані до 11.08.2021 року робочі дні.

Розрахунком заробітної плати за серпень 2021 р. підтверджується, що у серпні 2021 ОСОБА_2 було виплачено аванс у розмірі 2500,00 грн.

У вересні 2021 року ОСОБА_2 не відпрацював жодного робочого дня.

Згідно розрахунку заробітної плати за вересень 2021 р., ОСОБА_2 був виплачений аванс у розмірі 2970,00 грн.

Протоколом оперативної наради під головуванням заступника директора виконавчого регіональної філії з управлінням персоналом та соціальної політики від 21.10.2021 року №НЗК-06/371 встановлена помилковість нарахування ОСОБА_2 авансу за вересень 2021 року та вирішено суму неправомірно виплаченого авансу вирахувати після з`ясування причин відсутності на роботі та доцільності продовження трудових відносин.

У розрахунках заробітної плати за жовтень 2021 року, листопад 2021 року, грудень 2021 року та січень 2022 року відображено вид утримання: погашення заборгованості по заробітній платі.

Розрахунком заробітної плати за січень 2022 року підтверджується нарахування позивачу компенсації за невикористану відпустку за 97 календарних днів у розмірі 11013,38 грн. З даної суми була погашена заборгованість по заробітній платі у розмірі 3824,47 грн., сплачений податок з доходів у розмірі 1982,41 грн. та військовий збір у розмірі 165,20 грн. Сума до виплати позивачу склала 5041,30 грн. Виплата даних коштів у день звільнення підтверджується платіжним дорученням №4445081 від 18.01.2022 та платіжною відомістю №10.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 було проведено остаточний розрахунок у відповідності до ч. 1 ст. 47 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в ході судового розгляду судом не встановлено, суд приходить до висновку, що у задоволення позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) зазначила, що спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другоюстатті 235 КЗпП України, позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першоїстатті 5 Закону України «Про судовий збір», з зазначених підстав судовий збір за позовну вимогу про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу стягненню з позивача не підлягає.

Керуючись ст.ст.3-13, 43, 49, 55, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 07.03.2024 року.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Єжи Ґедройця, 5.

Суддя О. І. Баєва