ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/620/24 Справа № 182/2187/23 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 182/2187/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі по тексту ТДВ СК «Альфа-Гарант», третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 серпня 2021 року, приблизно о 15.10 год., позивач, керуючи автомобілем Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автошляху Н-23, сполученням Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя 229 км., в с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області, здійснюючи маневр обгону, допустив зіткнення з вантажним автомобілем марки IVEKO 40С11, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

За даним фактом відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2021 року № 0000666 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В результаті ДТП, водія автомобіля Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 госпіталізовано до Нікопольської міської лікарні № 4, де в останнього виявлено тілесні ушкодження у вигляді пошкодження лівої гомілки, садна лоба, садна лівого плеча. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина ОСОБА_2 в її скоєнні встановлені ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 вину у скоєному повністю визнав, вибачився, повністю відшкодував збитки позивача, крім витрат на відновлювання пошкодженого автомобіля. При цьому, у зв`язку з примиренням сторін, ОСОБА_2 було звільнено від відбування покарання на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Оскільки дана ухвала суду набрала законної сили, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина ОСОБА_2 у його спричиненні, відповідно до ст. 82 ч. 6 ЦПК України, є преюдиційне встановленими та не підлягають доказуванню.

Факт настання вищевказаної ДТП та отримання транспортними засобами її учасників механічних пошкоджень підтверджуються також протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 серпня 2021 року, фото таблицею механічних пошкоджень, схемою місця ДТП, Рапортами про прийняття повідомлень про ДТП. Автомобіль IVEKO 40С11, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_3 , а керував цим транспортним засобів на момент скоєння ДТП ОСОБА_2 . Разом з тим, позивач не є власником автомобіля Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а під час вищевказаної ДТП керував вказаним авто у відповідності до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, як особа, яка має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та якій власником вказаного транспортного засобу було передано реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Викладене підтверджується копією реєстраційного документу на автомобіль Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та копією посвідчення водія на ім`я позивача. Крім того, позивач, як володілець автомобіля Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, про що свідчить відповідний поліс № АР/8510687 від 31 жовтня 2021 року. Забезпеченим транспортним засобом у полісі значиться автомобіль Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивачу лише 06 вересня 2022 року стало відомо, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що видано відповідний поліс № АО/5949773 від 18 вересня 2020 року. Забезпеченим транспортним засобом є Автомобіль IVEKO 40С11, 2001 року випуску, VIN-COD автомобіля ZCFC135. При цьому, 18 серпня 2021 року позивачем було подано до страхової компанії ТАС, з якою у нього укладеного договір про цивільно-правову відповідальність, повідомлення про ДТП. 06 вересня 2022 року, в день, коли позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 має укладений договір цивільно-правової відповідальності з відповідачем, позивач повідомив відповідача про факт ДТП. 13 вересня 2022 року позивач отримав повідомлення, що справа зареєстрована та має номер № ЦВ/22/3727, також надіслано на додаткові запити спеціаліста відповідача копії документів щодо обставин цієї ДТП та інші документи, як то копії паспортів, техпаспортів, посвідчень водія, копія РНОКПП позивача, заяву від позивача на виплату страхового відшкодування тощо.

Позивач, через власника транспортного засобу, самостійно замовив та отримав висновок автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 1229 та № 1229/2 від 25 квітня 2023 року, проведеного спеціалістом Хажанець М.І., який має вищу освіту та Сертифікат № 588/21 від 02 серпня 2021 року, виданого Фондом державного майна України, з якого вбачається, що, станом на дату ДТП, ринкова вартість автомобіля Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становила 158 112 гривень, вартість відновлювального ремонту автомобіля становила 356 563 гривень, а утилізаційна (залишкова) вартість автомобіля, станом на дату ДТП, становили 25 220 гривень. Також, згідно з квитанціями від 25 квітня 2023 року, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 1229 та № 1229/2 від 25 квітня 2023 року становлять загальну вартість 4 200 гривень. Як вбачається з наявних доказів, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки IVEKO 40С11, 2001 року випуску, VIN-COD автомобіля ZCFC135, застрахована за договором обов`язкового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних у ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ». Таким чином, особою, відповідальною за завдані володільцю автомобіля Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , збитків у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

25 квітня 2023 року позивач отримав на свій рахунок від відповідача в сумі 12 000 гривень страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого з призначенням платежу згідно страхового акту № ЦВ/22/5527 за договором страхування №АО- від 18 вересня 2020 року. Проте, на момент звернення позивача до суду з даним позовом, заява позивача про здійснення страхового відшкодування була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Тому, позивач змушений звернутись до суду та просить визнати пропущений річний строк для звернення із заявою до відповідача за виплатою страхового відшкодування таким, що пропущений через незалежні від нього причини, а поведінка була добросовісною і підтверджує, що він вжив розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок відповідача (страховика). Також просить стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на його користь 137 092 гривень, які складаються з: 132 892 гривень - відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також витрат на визначення матеріального збитку КТЗ в сумі 2 200 гривень та витрат на визначення залишкової вартості КТЗ в розмірі 2 000 гривень.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 137 092 гривень та судовий збір в розмірі 1 370,92 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем було пропущено річний строк встановлений п.п 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для подання заяви про страхове відшкодування, до того ж не надано в оригіналі заяви про страхове відшкодування та повідомлення про ДТП. При цьому зазначає, що зазначений строку є присічним і поновленню не підлягає. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача незалежних від нього причин пропуску річного строку для звернення до страховика. Вважає обставину, що за запитом зробленим позивачем на сайті МТСБУ не містилось інформації про поліс № АО/5949773, не тою незалежною від позивача причиною, адже він мав можливість протягом року зробити запит в МТСБУ та перевірити наявність чи відсутність вказаного полісу. Крім того, зазначає, що саме МТСБУ відшкодовує шкоду, завдану потерпілим особою цивільно-правова відповідальність якої не застрахована, і в даному випадку також застосовується річний строк звернення з заявою про виплату, і в разі його пропуску МТСБУ вправі відмовити у виплаті страхового відшкодування. Посилається, що позивач приймав участь у слуханням по кримінальній справі, де був визнаний потерпілою особою в період його лікування, і мав можливість з`ясувати в якій страховій компанії застраховано цивільно-правову відповідальність винуватця.

Посилається, що позивач не виконав передбачені Законом України« Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язки щодо вчасного повідомлення про настання ДТП та про місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу, не надав страховику автомобіль для огляду в строки встановлені законом, не зберіг автомобіль у такому стані, в якому він знаходився після ДТП, до тих пір поки його не огляне призначений страховиком експерт чи аварійний комісар. Зазначає, що надані позивачем висновки № 1229 від 25 квітня 2023 року та № 1229/2 від 25 квітня 2023 року зроблені через півтора року після ДТП, огляд проводився 19 квітня 2023 року з порушенням законодавчо встановлених строків на проведення відповідного огляду, отже не можуть бути прийнятими як доказ розміру завданої шкоди під час ДТП та станом на дату ДТП.

Посилаючись на те, що на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, зазначає, що позивач не надав суду належних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження позовних вимог то Товариства, тому оскаржуване рішення вважає незаконним та необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ревунков В.М., посилаючись на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги ТДВ СК «Альфа-Гарант», просить апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. Зазначає, що суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку про визнання пропущеного річного строку для звернення із заявою для відповідача за виплатою страхового відшкодування є таким, що пропущений через незалежні від позивача причини, а поведінка позивача була добросовісною і підтверджує, що позивач вжив розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок відповідача (страховика).

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16 серпня 2021 року, приблизно о 15.10 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автошляху Н-23, сполученням Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя 229 км., в с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області, здійснюючи маневр обгону, допустив зіткнення з вантажним автомобілем, марки IVEKO 40С11, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

За даним фактом відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2021 року № 0000666 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Водія автомобіля Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було госпіталізовано до Нікопольської міської лікарні № 4, де в останнього виявлено тілесні ушкодження у вигляді пошкодження лівої гомілки, садна лоба, садна лівого плеча.

Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської від 22 листопада 2022 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито, у зв`язку з примиренням винного та потерпілого.

Відповідно висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 1229 та № 1229/2 від 25 квітня 2023 року, проведеного спеціалістом Хажанець М.І., станом на дату ДТП ринкова вартість автомобіля Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становила 158 112 гривень, вартість відновлювального ремонту автомобіля становила 356 563 гривень, а утилізаційна (залишкова) вартість автомобіля станом на дату ДТП становили 25 220 гривень.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки IVEKO 40С11, 2001 року випуску, VIN-COD автомобіля ZCFC135, застрахована за договором обов`язкового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно Полісу № АО/5949773 від 18 вересня 2020 року.

В період з 16 серпня 2021 року по 03 березня 2022 року позивач проходив лікування та реабілітацію після отриманих травм внаслідок ДТП.

У вересні 2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування.

25 квітня 2023 року позивач отримав на свій рахунок від відповідача 12 000 гривень страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого з призначенням платежу згідно страхового акту № ЦВ/22/5527 за договором страхування № АО- від 18 вересня 2020 року.

На час звернення позивача до суду з позовом, заява позивача про здійснення страхового відшкодування залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що витрати на відновлювальний ремонт його автомобіля перевищують його вартість на момент ДТП, його ремонт є економічно необґрунтованим, просив стягнути з відповідача на його користь відповідно до п. 30.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП в сумі 132 892 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що пропуск позивачем річного строку для звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування стався не з вини позивача, з незалежних від нього причин, що було пов`язано з розглядом кримінальної справи, а дії позивача свідчать про його добросовісну поведінку. Також суд прийшов до висновку, що у виплаті позивачеві страхового відшкодування відповідачем було відмовлено неправомірно, відмова відповідача не ґрунтується на нормах чинного законодавства та суперечить принципам обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, одним з яких є захист майнових інтересів страхувальника.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Системний аналіз статей 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Відповідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до поліса № АО/5949773 від 18 вересня 2020 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик ТДВ СК «Альфа-Гарант», забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки IVEKO 40С11, 2001 року випуску, страхова сума за шкоду, яка заподіяна наземним транспортним засобом за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000 гривень, за шкоду заподіяну майну - 130 000 гривень, розмір франшизи 2600 гривень. (а.с.42)

Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону № 85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно п. 22.1 статті 22 Закону № 1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

Таким чином обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 1229 від 25 квітня 2023 року, стверджується, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VOLKSWAGENCADDY д.н.з. НОМЕР_3 , рік виготовлення 2005 становить 158 112 гривень, яка дорівнює його ринковій вартості, вартість відновлювального ремонту автомобіля 356 563 гривень. Вартість проведення цього дослідження становить 2 200 гривень, що підтверджується квитанцією від 25 квітня 2023 року. (а.с. 63, 64-70)

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 1229/2 від 25 квітня 2023 року залишкова вартість автомобіля VOLKSWAGENCADDY д.н.з. НОМЕР_3 становить 25 220 гривень. Вартість проведення цього дослідження становить 2 000 гривень, що підтверджується квитанцією від 25 квітня 2023 року. (а.с. 80, 81-88)

У полісі № АО/5949773 від 18 вересня страховий ліміт встановлений 130 000 гривень, розмір франшизи 2600 гривень.

Відповідальність в межах страхового ліміту несе страховик.

Згідно п. 30.1, 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, оскільки витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищують його вартість на момент ДТП, його ремонт є економічно необґрунтованим, з відповідача на користь позивача відповідно до п. 30.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має бути стягнута різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Оскільки полісом № АО/5949773 від 18 вересня 2020 року встановлений страховий ліміт за шкоду, заподіяну майну 130 000 гривень, сума відшкодування не може перевищувати встановлені межі страхового ліміту (130 000 гривень), що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що сума матеріального збитку підлягає зменшенню на суму франшизи, виходячи з наступного.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац перший пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі також - Закон № 1961-IV)).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV).

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону № 1961-IV).

З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.

Оскільки у договорі страхування визначено франшизу вона підлягає стягненню з винуватця ДТП.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21).

Тому розмір матеріального збитку, який підлягає стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає зміні з вирахуванням суми франшизи в розмірі 2 600 гривень (130 000 - 2600 = 127 400).

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції щодо доведення позивачем здійснення ним розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та пропуск ним строку звернення через незалежні від потерпілої особи причини колегія судді апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За змістом статей 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування).

Відповідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі ТДВ СК «Альфа-Гарант» звертає увагу на те, що ДТП сталася 16 серпня 2021 року, а заява про виплату страхового відшкодування до відповідача надійшла лише 15 вересня 2022 року поза межами однорічного строку для звернення. При цьому посилається на те, що позивачем не доведено належними доказами наявність у нього незалежних від нього причин пропуску річного строку для звернення до страховика.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами, що позивачем станом на 16 серпня 2021 року за допомогою запиту до Централізованої бази даних МТСБУ було перевірено наявність чинності страхового полісу в учасника ДТП (винуватця), де за номером транспортного засобу « НОМЕР_2 » на дату скоєння ДТП полісу не знайдено (а.с.38).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в період з 16 серпня 2021 року по 03 березня 2022 року, позивач проходив лікування та реабілітацію після отриманих травм внаслідок ДТП, про що свідчать довідки, які містяться в матеріалах справи (а.с.11-16).

Судом першої інстанції прийнято до уваги той факт, що вже після розгляду в судовому порядку кримінальної справи № 182/2860/22 по обвинуваченню ОСОБА_2 - винуватця ДТП, а саме: 06 вересня 2022 року позивачу стало відомо, що цивільна - правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у відповідача, про що свідчить поліс № АО/5949773, який після придбання транспортного засобу у грудні 2020 року новий власник, яким є винуватець ДТП, не переоформив, а продовжив користуватись цим полісом до моменту закінчення строку його дії, що не суперечить чинному законодавству. Але при переоформленні транспортного засобу було змінено державний номерний знак з « НОМЕР_4 », який зазначений в полісі, на новий - д.н.з. « НОМЕР_2 ». Оскільки законодавством не передбачено повідомлення страхової компанії про зміну власника, то й отримана відповідь на запит до Централізованої бази даних МТСБУ показала відсутність страхового полісу за новим д.н.з « НОМЕР_2 », оскільки в базі обліковувався старий д.н.з.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, що пропуск позивачем однорічного строку для звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування стався не з вини позивача, з незалежних від нього причин, а дії позивача свідчать про його добросовісну поведінку, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), де вказано, що з огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (ст. 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (ст. 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (ст. 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.»

У постанові Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 зроблено правовий висновок, що потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, з вимогою про виплату стразового відшкодування у строк встановлений п.п 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України № 1961 (впродовж одного року). Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання об`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є право, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, не отримавши страхове відшкодування у зв`язку з пропуском річного строку, позивач, реалізовуючи своє право на отримання компенсації у відшкодування спричиненої йому шкоди внаслідок ДТП в повному обсязі, звернувся з позовом до страхувальника заподіювача шкоди в межах строку позовної давності.

З огляду на зазначені положення чинного законодавства та наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди. Відповідачем на спростування вартості матеріального збитку не надано власного розрахунку.

Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу і вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 127 400 гривень, витрати по оплаті послуг з визначення матеріального збитку в сумі 2 200 гривень та витрати по оплаті послуг з визначення залишкової вартості транспортного засобу в сумі 2 000 гривень, а всього 131 600 гривень.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру матеріальної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 141, п. «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК України судовий збір сплачений сторонами підлягає перерозподілу.

Позовні вимоги задоволено на 96%, тому за подання позовної заяви в суді першої інстанції позивачу відшкодуванню підлягає судовий збір у сумі 1 316,08 гривень; апеляційна скарга відповідача задоволена на 04%, тому за подання апеляційної скарги відшкодуванню підлягає судовий збір у сумі 64,42 гривень.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судового збору за подання позовної заяви підлягає зміні шляхом зменшення розміру судового збору з 1 370,92 гривень до 1 316,08 гривень.

Крім того, пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги у сумі 64,42 гривень.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року в частині визначення розміру страхового відшкодування матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 та в частині визначення розміру витрат по сплаті судового збору змінити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування матеріальної шкоди в сумі 127 400 гривень, витрати по оплаті послуг з визначення матеріального збитку в сумі 2 200 гривень, витрати по оплаті послуг з визначення залишкової вартості транспортного засобу в сумі 2 000 гривень, а всього 131 600 гривень.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 316,08 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 64,42 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 04 березня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста