Справа № 161/8501/22 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/235/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

предствника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2023 року

В СТ А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 04 липня 2022 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 липня 2019 року на автодорозі М-19 сполученням "Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече", на території с. Підгайці Луцького району Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої були пошкоджені його автомобіль Seat Ibiza, НОМЕР_1 та автомобіль Fiat Doblo, НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Постановою слідчого від 11 листопада 2019 року кримінальне провадження №0000731 закрито у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_2 тілесні ушкодження середньої тяжкості. За висновком слідчого, ОСОБА_2 , близько 22 год 00 хв 04 липня 2019 року, перебуваючи на узбіччі автодороги, що має по дві смуги руху у кожному напрямку, які розділені горизонтальною дорожньою розміткою 1.3 (подвійна суцільна лінія), яку перетинати забороняється, передом у напрямку м. Луцька, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, почав рух з одночасним маневром розвороту через дві смуги у напрямку м. Дубно, з перетином горизонтальної розмітки 1.3, при цьому перед зміною напрямку руху завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, проявив безпечність та неуважність, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу автомобілю Seat Ibiza, ХМ5826, під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по крайній лівій смузі руху у напрямку м. Луцька, внаслідок чого на крайній лівій смузі руху у напрямку м. Луцька відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів. Дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача ОСОБА_2 , у причинному зв`язку з нею та наслідками, що настали перебуває грубе порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху. Зазначені обставини встановлені в постанові про закриття кримінального провадження Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 11 листопада 2019 року. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 03 липня 2019 року вартість належного автомобіля становить 115 500 грн. Дорожньо-транспортна пригода сталась на наступний день після придбання ним автомобіля і здійснити державну реєстрацію в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС фізично не встиг. При пошкодженні був знищений ідентифікаційний номер і він позбавлений можливості зареєструвати його. Діями відповідача йому завдана моральна шкода. Він безповоротно втратив автомобіль, на придбання якого витратив кошти, нового автомобіля не придбав, відсутність автомобіля вплинуло на його роботу, так як він є фізичною особою-підприємцем. , порушений ритм життя, це призвело до стресу, роздратованості, постійних переживань. Добровільно відповідач заподіяні збитки не відшкодовує. Просив стягнути з відповідача 115 500 грн у якості відшкодування матеріальної шкоди, 100 000 грн моральної шкоди. З врахування заяви про збільшення позовних вимог від 04 жовтня 2022 року просив стягнути з відповідача в свою користь 301 690,95 грн у відшкодування матеріальної школи, 100 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 301 690,95 грн, моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду. Вважає, що існують такі підстави для скасування рішення суду: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав установленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Суд першої інстанції, не зважаючи заперечення щодо прийняття висновку експерта від 10 вересня 2022 року № СЕ-19/103-22/6954-АВ як доказу, прийшов до помилкового висновку про те, що стягненню підлягає матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП у розмірі саме 301 690,95 грн. Висновок експерта не може бути доказом вартості матеріального збитку, оскільки у такому висновку визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику ТЗ Seat Ibiza, ХМ5826, внаслідок його пошкодження під час ДТП станом на 10 вересня 2022 року. Суд не повинен був приймати до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог і не постановляв ухвалу про прийняття такої заяви до розгляду. Суд мав би визнати поданий позивачем висновок експерта від 10 вересня 2022 року неналежним та недостовірним доказом, і тоді на сторону позивача ліг би й надалі обов`язок доказування середньої ринкової вартості автомобіля. Тому сторона відповідача не подавала раніше свій висновок про вартість автомобіля Seat Ibiza, ХМ5826. Заявлено клопотання про прийняття апеляційним судом нового доказу висновку експерта № 0037 від 12 січня 2024 року. Просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2023 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 192 773 грн; в задоволенні решти позовних вимог відмовити; стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам; стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги.

У відзивах на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Поданий ним висновок експерта відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у ньому чітко встановлена вартість матеріального збитку. Доказів про інший розмір збитку відповідач не подав. Відповідач не оскаржував постанову слідчого про закриття кримінального провадження, якою встановлена його винуватість у ДТП. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін.

Представник позивача ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що висновок експерта від 10 вересня 2022 року повністю відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а апеляційну скаргу без змін. Суд узяв до уваги, що будь-яких доказів про інший розмір матеріального збитку в суді першої інстанції відповідач не надавав, менша сума збитків встановлена не була. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 липня 2019 року на автодорозі М-19 сполученням «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече», на території с. Підгайці Луцького району Волинської області, сталася дорожньо-транспортна пригода, за результатом якої були пошкоджені автомобілі Fiat Doblo, НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіль Seat Ibiza, НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .

Обставини вказаної ДТП розслідувалися в межах кримінального провадження №0000731 від 05 липня 2019 року. Постановою слідчого від 11 листопада 2019 року кримінальне провадження було закрито. Постановою встановлена вина відповідача ОСОБА_2 у ДТП.

Згідно постанови ОСОБА_2 перебуваючи на узбіччі автодороги М-19 сполученням «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече», на території с. Підгайці Луцького району Волинської області, що має по дві смуги руху у кожному напрямку, які розділені горизонтальною дорожньою розміткою 1. 3 (подвійна суцільна лінія), яку перетинати забороняється, передом у напрямку м. Луцька, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, почав рух з одночасним маневром розвороту через дві смуги у напрямку м. Дубно, з перетином горизонтальної розмітки 1. 3, при цьому перед зміною напрямку руху завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, проявив безпечність та неуважність, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу автомобілю Seat Ibiza, ХМ5826, під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по крайній лівій смузі руху у напрямку м. Луцька, внаслідок чого на крайній лівій смузі руху у напрямку м. Луцька відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів.

Згідно висновку судової експертизи від 10 вересня 2022 року № СЕ-19/103-22/6954-АВ, вартість матеріального збитку завданого власнику Seat Ibiza, внаслідок пошкодження під час ДТП станом на 10 вересня 2022 року складає 301 690,95 грн, що становить собою ринкову вартість автомобіля Seat Ibiza, ХМ5826, станом на 10 вересня 2022 року. Судовим експертом було встановлено, що відновлювальний ремонт вказаного автомобіля є дорожчим його ринкової вартості станом на 10 вересня 2022 року, а тому є економічно недоцільним, а сам автомобіль вважається фізично знищеним.

Відповідачем завдана позивачу моральна шкода, а саме був фізично знищений транспортний засіб, йому самому було завдано легкі тілесні ушкодження і суд оцінив її у 20 000 грн.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Судом встановлено, що позивачу відповідачем була заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у якій відбулося зіткнення двох транспортних засобів матеріальна шкода. Відповідачем, який є винуватцем ДТП, відповідальність за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не застрахована, а тому він має відповідати за завдану шкоду. У апеляційній скарзі вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди і завданні шкоди позивачу не оспорюється.

У апеляційній скарзі відповідачем оспорюється розмір завданої матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Згідно п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України.

Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Частиною першою статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивач подав висновок експерта від 10 вересня 2022 року № СЕ-19/103-22/6954-АВ.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про врахування такого доказу під час встановлення вартості матеріального збитку, та задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріального збитку.

Згідно з п. п. 1. 2, 1. 3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами), Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту. Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Даний висновок експерта відповідає вимогам Методики. Розмір збитків відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України визначений відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

До апеляційної скарги відповідач приєднав висновок експерта від 12 січня 2024 року і заявив клопотання про приєднання його до матеріалів справи. Заслухавши думку учасників справи, колегією суддів апеляційного суду було відмовлено у задоволенні такого клопотання на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки такий доказ не подавався до суду першої інстанції, і відповідач не надав суду апеляційної інстанції докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Відповідач не ставив питання ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції про призначення судової експертизи щодо визначення розміру матеріальної шкоди.

Апеляційна скарга хоч і містить вимогу про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог щодо матеріальної шкоди частково, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити, однак у ній не викладено конкретних доводів про те, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість рішення суду у частині стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, вина якого у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена судом, повинна відшкодувати позивачу моральну шкоду, розмір якої визначив в сумі 20 000 грн.

З огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи розумності та справедливості, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, є адекватним нанесеній моральній шкоді. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок вчинення ДТП, шкода була спричинена здоров`ю та майну позивача, що призвело до певних незручностей, істотного порушення звичного життя, душевного страждання, Будь-яких доказів на спростування заявленого розміру моральної шкоди, всупереч вимогам цивільно-процесуального законодавства відповідачем суду не надано. Судом вирішено питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. ст. 137, 141 ЦПК України.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2023 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді