П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 березня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2023 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Колотуха Іван Олексійович, на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 квітня 2023 року у складі судді Придачука О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Семен Євгенія Вікторівна про усунення від права на спадкування,-

встановив:

28.12.2017 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 .

Позов мотивовано тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини у квартирі АДРЕСА_1 . Спадкодавець заповіту не склала, а її спадкоємцями за законом є позивачка та відповідач, які, у встановлений законом шестимісячний строк, подали заяви про прийняття спадщини.

Відповідача слід усунути від права спадкування з таких підстав.

У матері позивачки - ОСОБА_3 в 1997 році було діагностовано деформуючий артроз лівого кульшового суглобу. Хвороба прогресувала, з кожним роком стан лівої ноги погіршувався. Лікування проводилося, але стан різко погіршувався і нога стала коротшою більше ніж на 10 сантиметрів, що викликало деформацію хребта. Це призвело до різкого обмеження функцій ходьби та опори. До наявної проблеми додалися різке зниження функції пам`яті та розумової діяльності, втрата навичок до самообслуговування та ведення логічної розмови.

Відповідач проживає з 1983 року окремо із своєю родиною і матір`ю не опікувався. На її прохання зробити їй спеціальне ортопедичне взуття, реагував негативно. Заявив матері, що маєте доньку, то нехай вона Вам зробить. На неодноразові прохання матері придбати та принести для неї продукти харчування або дати їй грошей для придбання ліків, не реагував, продуктами харчування та медикаментами не забезпечував, заявляючи що цим повинна займатися вона як донька.

У зв`язку з похилим віком та тяжкою хворобою мати позивачки потребувала постійної сторонньої допомоги. З 2006 року та у зв`язку з відмовою відповідача в наданні допомоги та піклування про матір, позивачка нею опікувалася, кожен день до неї приходила і приносила продукти, готувала, прибирала, прала та відповідно сплачувала рахунки, згідно підписаних нею і позивачкою договорів по обслуговуванню будинку та квартири, а також доглядала за квартирою.

В 2010 році стан здоров`я матері позивачки різко погіршився. В грудні 2010 року позивачка знайшла її в безпорадному стані на підлозі в лежачому положенні в коридорі квартири. На прохання позивачки прибути з метою допомоги підняти матір, відповідач не прибув і подальшим станом матері не цікавився. 26.12.2010 року у матері позивачки було діагностовано гостре зрушення мозкового кровообігу. Вона потребувала ліжкового режиму та постійного стороннього догляду.

Бачачи явно безпорадний стан матері та у зв`язку з тим, що відповідач та члени його сім`ї надавати допомогу матері категорично відмовилися, позивачка з чоловіком прийняли рішення забрати її до себе з адресою: АДРЕСА_2 , де вона з чоловіком - ОСОБА_4 та дітьми постійно проживали.

Відповідач матір не відвідував, на прохання позивачки прийняти участь у витратах по придбанню медикаментів, одягу, памперсів, категорично відмовився.

26.01.2012 у матері позивачки було діагностовано стійкі наслідки перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу. Хронічна ішемія мозку з помірними когнітивними розладами, деформуючий остеоартроз, лівобічний кокс артроз. 12.03.2012 - хронічна ішемія мозку II ступеня, стійкі наслідки перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу. 15.06.2014 - хронічна ішемія мозку II ступеня з вираженими когнітивними розладами та формування псих-органічного синдрому, стійкі наслідки перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу, деформуючий кокс артроз лівого кульшового суглобу IV ступеня з вкороченням лівої ноги. 19.06.2017 стан матері позивачки вкрай погіршився. До основного діагнозу додалися пролежні крижових частин тіла, болі в уражених ділянках.

З грудня 2010 року і до дня смерті - 04.07.2017 мати проживала з позивачкою та членами її сім`ї за вказаною вище адресою, що також підтверджується довідкою житлово-будівельного кооперативу «Космос» від 21.12.2017 № 61. Вона не була здатна до самообслуговування (одягнутися, піти в туалет, приготувати собі їжу, помитися). Позивачка забезпечувала їй медичний огляд, лікування за методом «стаціонар вдома» та купляла виписані лікарями ліки. Кожного місяця на її лікування, догляд та утримання витрачалися значні суми коштів так як пенсії матері не вистачало, а відповідач відмовлявся надавати кошти для цього, то позивачка вимушена була витрачала власні кошти, чим позбавляла свою сім`ю - дітей та чоловіка в певних матеріальних благах, відпочинку, оздоровленні на морі та в санаторії.

Також на звернення позивачки Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги надав у користування спеціальний механічний стілець для обслуговування фізіологічних потреб хворої матері та її пересування, який після смерті матері позивачка повернула, що підтверджується довідкою від 22.12.2017.

Прийняти участь у витратах на поховання матері в сумі 13000 грн. відповідач також відмовився, і такі в сумі 13000 грн повністю здійснила позивачка. Зокрема позивачкою було придбано гріб, хрест, покривало, замовлено послугу катафалку, що підтверджується рахунком від 04.07.2017 № 1/2. Також позивачкою було замовлено поминальний обід, що підтверджується рахунком від 05.07.2017.

Окрім того, відповідач не тільки відмовився від догляду та утримання матері, а й також відмовився від догляду та утримання квартири, зокрема своєї частки у квартирі, яку він успадкував за батьком, а тому позивачка з своїм чоловіком вкладали власні кошті по догляду квартири АДРЕСА_1 , в якій проживала мати позивачки до грудня 2010 року.

Зокрема, в 2000 році щоб зберегти належний стан квартири та створити належні умови для проживання матері позивачка з чоловіком за особисті кошти повністю змінили водопровідні труби та встановили водяний лічильник, а в 2003 році ними було встановлено у квартирі автономне опалення.

З моменту важкої хвороби матері позивачка контролювала та сплачувала усі платежі по квартирі (за вивезення сміття, за воду, електроенергію, газ, квартирну плату). Відповідач по сплаті зазначених послуг за свою частку у квартирі, мотивуючи тим, що він там не проживає, участі не брав. По даній квартирі заборгованості не має, що підтверджується довідкою ОСББ «Щедріна, 30» від 15.12.2017.

03.11.2016 позивачка сплатила внесок в ОСББ з квартири АДРЕСА_3 в розмірі 1290 грн для ремонту даху будинку АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою ОСББ «Щедріна, 30» від 15.12.2017.

В грудні 2016 року позивачка сплатила внесок в ОСББ з квартири АДРЕСА_3 в розмірі 181 грн. на ремонт електрощитової будинку АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою ОСББ «Щедріна, 30» від 15.12.2017.

В листопаді 2017 року позивачка сплатила внесок в ОСББ з квартири АДРЕСА_3 в розмірі 500 грн на ремонт пішохідних доріжок перед будинком АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою ОСББ «Щедріна, ЗО» від 15.12.2017.

Відповідач за період з 2010 року но день смерті матері - 04.07.2017 жодної матеріальної допомоги їй не надавав.

Влітку 2016 року невідомими особами було зламано вхідні двері до квартири матері та здійснено крадіжку. Позивачка викликала поліцію та передзвонила братові - відповідачу з проханням приїхати та займатися цим питанням, проте він відмовився і сказав, що його це не цікавить.

Позивач вважає, що відповідач за час тяжкої хвороби матері, яка була у безпорадному стані, який зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою, коли вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, мав можливість, але свідомо ухилявся від надання їй будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки, що можуть також підтвердити свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухилення відповідача від надання допомоги матері спадкодавцеві, яка потребувала допомоги, полягає в умисній його бездіяльності спрямованій на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та матеріальну допомогу матері, тобто таке ухилення пов`язане з винною поведінкою відповідача, який усвідомлював свій обов`язок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій.

За вказаних обставин позивачка просила усунути відповідача ОСОБА_2 від права спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2023 у позові відмовлено.

Додатковим рішенням рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.04.2023 заяву представника відповідача про стягнення судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Семен Євгенія Вікторівна, про усунення від права на спадкування задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 (три тисячі ) грн.

Позивачка ОСОБА_1 оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване. На обґрунтування скарги посилається загалом на ті самі доводи, якими мотивувався позов. Крім того, зазначає, що суд взяв до уваги показання свідка ОСОБА_7 , яка є свахою відповідача, тому є зацікавленою особою. Крім того, показання Шилової неконкретні та нічим не підтверджуються. Свідок ОСОБА_8 є дружиною відповідача, тому теж є зацікавленою в результаті справи особою. Крім того, і ці показання неконкретні та недостовірні, але і вона показала, що до неї на роботу в її відсутність приходив чоловік позивачки і обурювався, що відповідач не надає допомогу матері. Цю обставину суд у рішенні не відобразив. Натомість свідок ОСОБА_6 показала, що відповідач не цікавився матір`ю, не доглядав її, а вона його бачила рідко, з продуктами для матері ще рідше. Відповідач не надавав матері допомоги 10 років. Факти придбання відповідачем для матері підгузків, ліків і т.д. не доведені належним чином. Позов є доведений. Позивачка просила скасувати рішення суду та задовольнити позов.

У відзиві на апеляцію відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Колотуха І.О., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що позивач не довів сукупності юридичних фактів і умов, які відповідно до ст. 1224 ч. 5 ЦК України уможливлюють усунення спадкоємця від права на спадкування за законом, а мати сторін під час своєї хвороби була забезпечена належним доглядом із боку позивачки, тому не потребувала фізичного догляду ще й з боку відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Колотуха І.О., оскаржив додаткове рішення суду. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд безпідставно зменшив розмір витрат на правничу допомогу, оскільки процес тривав п`ять років через неналежну його організацію. Адвокат не лише був у двох засіданнях, а виконував і іншу роботу, а ціна послуг була фіксована, тому не залежить від обсягу виконаної роботи. Просить додаткове рішення скасувати, стягнути витрати на правову допомогу в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що такі не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дітьми померлої ОСОБА_3 та відповідно спадкоємцями першої черги за законом.

26.10.2017 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В. заяву про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_9 , також заяву про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_9 27.11.2017 року подав ОСОБА_10 .

Позивач просить усунути відповідача від права спадкування за законом за померлою матір`ю на підставі ч.5 ст. 1224 ЦК України.

Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 Цивільного кодексу України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що предметом доказування у справі про усунення від права на спадкування є доведення факту наявності ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги та факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 з 2010 року фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 у своєї доньки ОСОБА_1 , яка вела за нею догляд, оскільки ОСОБА_3 за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду.

Відповідач заперечує ухилення від надання допомоги свій матері ОСОБА_3 . В суді першої інстанції пояснив, що до себе додому позивач забрала матір примусово. Він періодично відвідував матір, приносив продукти, фрукти, напої, ліки, памперси, однак, часто сестра не впускала його та членів його сім`ї в квартиру, де проживала разом з сім`єю. Крім того, сестра періодично виїжджала в Чехію, і в цей період мати проживала у нього вдома за адресою: АДРЕСА_5 . Востаннє в 2015 році проживала місяць, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Також позивачем не заперечується факт перебування у 2013 та 2014 році ОСОБА_3 у свого сина ОСОБА_2 та здійснення ним догляду за нею.

З показань, допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вбачається, що відповідач відвідував свою матір, спілкувався з нею та надавав їй необхідну допомогу.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , які допитувалися судом першої інстанції за клопотанням позивача, беззаперечно не підтвердили факту саме ухилення відповідача ОСОБА_2 від надання допомоги своїй матері ОСОБА_3 . З показань даних свідків також слідує, що відповідач все ж таки відвідував матір.

Разом з тим дані свідки підтвердили, що позивач належним чином здійснювала догляд за матір`ю, яка у період часу, коли в силу важкої хвороби втратила здатність до самообслуговування, була забезпечена усім необхідним (лікуванням, харчуванням, доглядом та піклуванням).

З врахуванням наведеного суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_3 під час хвороби була забезпечена необхідними формами догляду донькою - позивачем у справі, яка у грудні 2010 року забрала матір проживати до себе саме з метою здійснення за нею догляду, а тому спадкодавець не потребувала в обов`язковому порядку ще й додаткового фізичного догляду зі сторони відповідача.

Судом першої інстанції вірно не взято до уваги доводи позивача про понесення нею витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, якими позивач також обґрунтовує заявлений позов, оскільки такі не є підставами для усунення спадкоємця - відповідача від права спадкування.

Питання щодо участі відповідача в утриманні майна, належного спадкодавцю, яким також мотивовано позов, не входить в предмет доказування у даній справі і не має правового значення у вирішенні даної справи.

Позивачкою, відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України не подано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що відповідач вчиняв умисні дії чи допускав бездіяльність, які спрямовані на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача.

Таким чином суд першої інстанції врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги матеріального і процесуального права, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, дав їм належної правової оцінки і дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для усунення від спадкування відповідача та обґрунтовано відмовив у заявленому позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Згідно із п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Колегія суддів вважає, що надані адвокатом в суді першої інстанції послуги, затрачена на них кількість годин та їх вартість, узгоджуються з матеріалами справи та процесуальними діями, які вчинялись під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) і розумності, та є обґрунтованими.

За вказаних обставин суд першої інстанції правомірно їх задовольнив у розмірі 3000 грн., та стягнув їх з позивача на користь відповідача. Підстав для скасування чи зміни додаткового рішення не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судових рішень суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 22 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: