Провадження № 2/522/796/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Волошина А.С.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 08.11.2023 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 127 841 доларів США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.07.2013 між громадянином ОСОБА_4 та громадянкою Узбекістану ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 безвідсоткову позику у розмірі 120 000 доларів США строком до 16.07.2023. Незважаючи на настання строку виконання договору, позика повернута не була. Пунктом 5.1 Договору позики сторони передбачили сплату позичальником пені, яка за розрахунком позивача складає 7 841 доларів США.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 13.12.2023.

Ухвалою від 12.12.2023 задоволено заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 про участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції.

У підготовчому засіданні 13.12.2023 представник відповідача ОСОБА_5 , яка брала участь у засіданні в режимі відеоконференції, вказала, що відповідач визнає наявність заборгованості, тому відзив не подавали. В результаті проведено підготовчого засідання було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 27.02.2024.

У судовому засіданні 27.02.2024 представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 вказала, що відповідачка визнає заборгованість.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16 липня 2013 року між громадянином ОСОБА_4 та громадянкою Узбекістану ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 безвідсоткову позику у розмірі 120 000 доларів США строком до 16.07.2023 (п.1.1, 1.2, 2.1 договору) (а.с.4-5).

Пунктом 4.2 Договору позики сторони передбачили повернення позики передачею грошових коштів за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 5.1 Договору позики закріплено, що при порушенні строку повернення позики, який вказаний в п.4.1. Договору, позичальник сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ від загальної суми позики, вказаної в п.1.1 Договору, за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення і закінчуючи днем повного повернення позики.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Визнаючи заборгованість, ОСОБА_2 визнала факт отримання коштів за договором позики та не повернення грошових коштів у строк, передбачений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, такого само роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За умовами договору, позику отримано в доларах США.

У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт невиконання боржником своїх боргових зобов`язань за договором позики, суд вважає, що до стягнення із відповідача в користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 16.07.2013 в загальній сумі 127 841 доларів США, з яких 120 000 доларів США основна сума боргу, а 7 841 доларів США пеня за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду оплатив судовий збір у розмірі 10 736 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 08.11.2023. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) заборгованість за Договором позики від 16.07.2013 в сумі 127 841 (сто двадцять сім тисяч вісімсот сорок один) долар США.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 10 736 (десять тисяч сімсот тридцять шість) гривень.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 07 березня 2024 року.

Суддя В.Я.Бондар