Апеляційне провадження №22-ц/824/1530/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ново-Білицького психоневрологічного інтернату для чоловіків про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на раніше займаній посаді,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Ново-Білицького психоневрологічного інтернату для чоловіків про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на раніше займаній посаді.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що наказом № 47-к від 01.09.2006 року вона була зарахована на посаду медичної сестри Ново-Білицького психоневрологічного інтернату для чоловіків.

19 березня 2021 року позивач була звільнена з посади за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення з роботи незаконним. Наказом № 21-к від 21.09.2020 року їй було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме за відсутність на роботі 11.09.2020 року. Вказаний наказ позивач вважає таким, що прийнятий з грубим порушенням вимог чинного законодавства. З даним наказом вона була ознайомлена при звільненні. Крім того, вважає неправомірним і дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання без поважних причин трудових обов`язків з 21:00 год. 16.02.2021 року до 8:30 год. 17.02.2021 року. З документами, які стали підставою для видання наказу, вона ознайомлена не була, а тому у неї не було можливості надати ґрунтовні письмові пояснення з приводу обставин, які слугували притягненню її до дисциплінарної відповідальності. Крім того, зазначає, що кваліфікація дисциплінарного проступку не відповідає кваліфікації діяння щодо невиконання без поважних причин трудових обов`язків, оскільки її відсутність на робочому місці було викликано поважними причинами і з дозволу посадових осіб, у підпорядкуванні яких вона перебувала. Відповідачем при застосуванні дисциплінарного стягнення невиконання нею без поважних причин трудових обов`язків не доведено. В наказах про оголошення догани та в документах, що передували його прийняттю відсутня оцінка ступеню тяжкості вчинених проступків, а також заподіяна шкода, яка не була заподіяна відповідачу, не було враховано відсутності застосування заходів дисциплінарного стягнення до неї протягом 14 років поспіль. У наказі про звільнення за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків не зазначено, яке порушення трудової дисципліни нею допущено після винесення наказів про оголошення догани , що стало підставою для її звільнення.

На підставі наведеного, просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 21-к від 21 вересня 2020 року про застосування дисциплінарного стягнення в вигляді догани;

- визнати незаконним та скасувати наказ № 8-к від 11 березня 2021 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності;

- визнати незаконним та скасувати наказ № 9-к від 18 березня 2021 року про її звільнення з роботи;

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

27.09.2023 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

24.10.2023 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

07.02.2024 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив із правомірності накладених відповідачем на позивача дисциплінарних стягнень та законність звільнення позивача з роботи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із вищевказаними висновками суду першої інстанції.

Як вбачається із поданої апеляційної скарги, доводи апелянта в повній мірі відповідають тій позиції, яку вона займала у суді першої інстанції і яка була належним чином оцінена судом. При цьому, позиція суду першої інстанції, щодо оскарження наказу №8-К від 11.03.2021 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та наказу №9-к від 18.03.2021 року про звільнення позивача з роботи з точки зору апеляційного суду в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо при вирішенні справи апеляційний суд звертає увагу на неналежність доводів апелянта щодо неврахування роботодавцем, а згодом і судом, наявності підстав для залишення позивачем 16.02.2021 року робочого місця.

Свою позицію з даного приводу позивач ґрунтує на твердженні про погодження із адміністратором закладу можливості залишити робоче місце до ранку 17.02.2021 року. В той же час, як було встановлено, завідувач відділу хоч і не заперечував проти відсутності позивача у вказаний період на робочому місці, в той же час повідомив, що для цього ОСОБА_1 має отримати дозвіл від старшої медичної сестри. Жодного доказу виконання такого обов`язку та отримання такого дозволу у відповідної посадової особи позивач не надала. За таких умов, твердження позивача про обґрунтованість її відсутності на робочому місці в період з вечора 16.02.2021 року по ранок 17.02.2021 року, відтак і невиконання нею в цей період трудових обов`язків, за що її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, в ході розгляду справи до суду представлено не було.

Належним чином та ретельно було перевірено судом і доводи позивача, щодо неналежності притягнення її до відповідальності за неналежне виконання конкретних трудових обов`язків. З даного приводу усі твердження позивача залишилися бездоказовими, відтак не можуть бути прийняті судом. Натомість відповідачем надані відповідні акти, доповідні записки інших працівників, інші докази, щодо фактичного невиконання позивачем своїх трудових обов`язків. За таких умов підстави для критичного відношення до висновків суду першої інстанції в цій частині у суду апеляційної інстанції відсутні.

Незважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо притягнення позивача до відповідальності у вигляді догани відповідно до наказу №21-к від 21.09.2020 року. Суть порушення трудової дисципліни, в якому було звинувачено позивача, полягала у невиході позивача на роботу 11.09.2020 року.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що позивач виконувала свою роботу шляхом здійснення чергувань. При цьому, відповідно характеру своєї роботи позивач мала з`являтися на робочому місці не кожен день, а у визначені для неї дати чергування.

Відповідно до наказу №111 від 03.03.08.2020 року позивачу була надана щорічна відпустка на період з 17.08.2020 року по 09.09.2020 року. На час вибуття позивача у відпустку відповідно до графіку, який існував до такої відпустки, ОСОБА_1 мала вийти на роботу після відпустки на чергування 13.09.20220 року. Під час перебування ОСОБА_1 у відпустці директором Ново-Білицького психоневрологічного інтернату для чоловіків було затверджено новий графік чергувань, згідно якого ОСОБА_1 мала вийти на чергування вже 11.09.2020 року. При цьому адміністрацією закладу не було повідомлено позивача про зміну дати її чергування з 13.09.2020 року на 11.09.2020 року. Таким чином цілком обґрунтовано ОСОБА_1 вийшла на роботу 13.09.2020 року, а не 11.09.2020 року, оскільки про обов`язок з`явитися на робочому місці 11.09.2020 року позивача проінформовано не було.

Апеляційний суд не може прийняти посилання відповідача на те, що оскільки відпустка позивачу була надана по 09.09.2020 року, 10.09.2020 року позивач після відпустки мала вийти на роботу, відтак дізнатися, що її чергування перенесено на 11.09.2020 року. Як вже зазначалося вище, вихід позивача на роботу здійснювався не кожен день, а в дні чергувань відповідно до графіку. За таких умов наказ №21-к від 21.09.2020 року було видано без відповідної на це правової підстави.

Незважаючи на вищевикладений висновок, з точки зору апеляційного суду вимога про оскарження вищевказаного наказу тим не менш не підлягає до задоволення.

У відповідності до положень ч. 1 ст.. 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

За невихід на роботу 11.09.2020 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності 21.09.2020 року.

В своїй позовній заяві позивач зазначала про те, що з наказом №21-к від 21.09.2020 року вона була ознайомлена вже під час її звільнення. В той же час з представленої до суду копії вищевказаного наказу вбачається наявність на ньому підпису позивача про ознайомлення з ним. Хоча вказаний підпис і не містить дати, коли позивач його проставив, при співставленні всіх матеріалів справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що твердження про проставлення підпису позивача на вищевказаному наказі лише в березні 2021 року не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Як зазначали обидві сторони в ході розгляду справи, у березні 2021 року вирішувалося питання, щодо звільнення позивача. За таких умов, посилання позивача на ознайомлення з наказом №21-к від 21.09.2020 року в березні 2021 року не мають прив`язки до подій, що мали місце в той час. Не були вони підтверджені жодними іншими матеріалами справи. Натомість з матеріалів справи вбачається, що службова перевірка з приводу невиходу позивача на роботу 11.09.2020 року проводилась саме у вересні 2020 року. Пояснення від самого позивача стосовно відсутності з її точки зору підстав для притягнення її до відповідальності за вказаний випадок позивач надавала 15.09.2020 року.

Все вищевказане з однієї сторони, а також відсутність будь-яких доказів на підтвердження позиції позивача з даного приводу призводить до наявності підстав вважати, що про притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу № 21-к від 21.09.2020 року позивача було повідомлено саме у вересні 2020 року.

До суду з даним позовом позивач звернулась лише 19.04.2021 року, тобто з пропуском встановленого ст.. 233 КЗпП строків. Наявність обґрунтованих підстав для поновлення вказаного строку апеляційний суд не вбачає. За таких умов, вимоги про оскарження наказу №21-к від 21.09.2020 року не підлягає до задоволення саме у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. В той же час дана обставина не змінює по суті висновки суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відтак оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення непідлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько