20.03.2024 Справа № 756/9776/15-ц
Справа ун. № 756/9776/15-ц
пр.№2/756/3/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМ Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

при секретарі Галелюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ТОВ ФК « Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В

В серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги обґрунтували тим, що відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2008 року, з подальшими змінами та доповненнями (далі - Кредитний договір) ОСОБА_1 отримала кредит.

ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором, припинивши повертати кредит та сплачувати проценти за користування кредитом й інші платежі.

Зобов`язання позичальниці за Кредитним договором забезпечені шляхом укладення між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . Договору іпотеки № 88651 від 20.06.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В та зареєстрований за № 2636, з усіма додатками та додатковими угодами (далі - Договір іпотеки).

05.02.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2149/К, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстровано за № 217, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» перейшли всі права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки

Відповідно до приписів Закону України «Про іпотеку» та умов Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Станом на дату укладення Договору про відступлення прав вимоги № 2149/К від 05.02.2020 року, заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту за Кредитним договором становила: 91483,65 доларів США.

Оскільки заборгованість за Кредитним договором погашена не була, ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», з урахуванням зміни позовних вимог, просило: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2008 року в розмірі 91 483,65 доларів США (неповернута сума отриманого кредиту) звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, яка визначається при примусовому виконанні рішення на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

ОСОБА_2 подала відзив на позов від 01.07.2020 року та другий відзив на позов від 26.08.2020 року, в яких відповідачка проти заявлених позовних вимог заперечувала повністю. Відповідачка зазначала, що, звернувшись 12.08.2014 до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ «Дельта Банк» змінив строк виконання зобов`язань за Кредитним договором, а відтак втратив право нарахування процентів та штрафних санкцій.

Вказала, що співвласником квартири є ОСОБА_5 , якого визнано недієздатним та відносно якого встановлено опіку.

Послалась на приписи ст.ст. 71, 72, 224 Цивільного кодексу України, Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.08.2015 року відкрито провадження у цивільній справі № 756/9776/15-ц.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.04.2016 року провадження по вказаній справі було зупинено до розгляду по суті та набрання законної сили рішенням Оболонського районного суду м. Києва по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - Орган опіки та піклування Оболонської районної державної адміністрації в м. Києві, про визнання договору іпотеки недійсним.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.04.2020 року провадження по вказаній справі поновлено.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.06.2020 року (протокольна) до участі у справі залучено правонаступника позивача - ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

01.07.2020 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5 , звернулась до Оболонського районного суду м. Києва в межах цивільної справи № 756/9776/15-ц із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», треті особи: Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_1 , про визнання договору іпотеки недійсним, який судом прийнято до спільного розгляду із первісним позовом.

У зв`язку із смертю ОСОБА_5 до участі у справі залучено правонаступників - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.02.2024 року зустрічний позов залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд постановити рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти наданого позову заперечив,посилаючись на його необґрунтованість.

В підготовчому засіданні 17.05.2021 року третьою особою було подано заперечення на позов від 13.05.2021 № ОПР-52/21, в якому третя особа просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

Інші учасники справи жодних заяв по суті спору суду не подали. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судових засідань, своїх представників для участі у судових засіданнях не направили, причини неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення представника ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та представника ОСОБА_2 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами (далі - Кредитний договір).

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальниці за Кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 було укладено Договір іпотеки № 88651 від 20.06.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В та зареєстрований за № 2636, з усіма додатками та додатковими угодами (далі - Договір іпотеки). Предмет іпотеки - трикімнатна квартира, загальною площею 68,00 кв.м, житловою площею 40,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином у повному обсязі.

ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором, припинивши повертати кредит та сплачувати проценти за користування кредитом й інші платежі.

08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АКІБ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює АКІБ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях.

05.02.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2149/К, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстровано за № 217, згідно з п. 2 якого Новий кредитор набуває всі права кредитора за Основними договорами згідно реєстру у Додатку № 1, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 2, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3 % річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами, право вимагати застосуванню наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із Боржниками, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство Боржників, виконавчих проваджень щодо Боржників, в тому числі щодо майна Боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього Договору, права вимоги за мировими угодами із Боржниками, договорами з арбітражними керуючими Боржників, охоронними організаціями, права участі у комітеті кредиторів Боржників, тощо.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

На підставі зазначених договорів та приписів Цивільного кодексу України до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» перейшли всі права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки.

Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За твердженням позивача заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту за Кредитним договором становить 91483,65 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими документами.

Позичальниця або інші відповідачі контррозрахунку суми заборгованості або доказів сплати заборгованості не надали.

Суд погоджується із доводами відповідачки ОСОБА_2 , що звернення кредитора із вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту змінює умови кредитного договору та позбавляє кредитора права подальшого нарахування процентів за користування кредитом чи штрафних санкцій.

Проте в даному випадку позивачем не заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом або штрафними санкціями.

Статтями 572, 575, 576, 589 Цивільного кодексу України, 1, 3, 5, 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Застава (іпотека) має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно ст. 590 Цивільного кодексу України, ст. 3, 12, 33 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п. 4.1. Договору іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Оцінюючи доводи відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи щодо недієздатності одного з іпотекодавців ( ОСОБА_5 ) та недійсності договору іпотеки, суд зазначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Договір іпотеки укладено 20.06.2008 року, а, як вказує сама відповідачка у відзиві на позов та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, ОСОБА_5 визнано недієздатним та відносно нього встановлено опіку рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2012 року (справа № 2-о-103/12), тобто через чотири роки від дати укладання Договору іпотеки.

Розглядаючи справу № 2-о-103/12, Оболонським районним судом м. Києва було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої, зокрема, поставлено питання щодо часу, з якого ОСОБА_5 страждає на психічну хворобу. Згідно з актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 343 від 17.04.2012 року, яка була проведена на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 12.03.2012 року у справі № 2-о-103/12, ОСОБА_5 страждає психічним захворюванням у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та емоційно-вольовими порушеннями з 17.01.2012 року, за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Отже, період, з якого ОСОБА_5 страждає на психічну хворобу преюдиційно встановлений рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2012 року у справі № 2-о-103/12, та обчислюється з 17.01.2012 року, а відтак в силу приписів ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України повторного доказування не потребують.

Таким чином на момент укладення Договору іпотеки були відсутні підстави для отримання дозволу органу опіки та піклування, що свідчить про помилковість посилань відповідачки ОСОБА_2 на приписи ст.ст. 71, 72, 224 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на презумпцію правомірності правочину (ст. 204 Цивільного кодексу України) та відсутність рішення суду про визнання договору іпотеки недійним, суд відхиляє зазначені аргументи відповідачки ОСОБА_2 .

В частині посилання ОСОБА_2 на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд зауважує, шо мораторій - це відстрочення виконання зобов`язання.

Як виснував Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 року у справі № 643/2333/15-ц (провадження № 61-998св17): Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Таким чином Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою для відмови у задоволенні відповідного позову, а є лише підставою для відкладення примусового виконання такого рішення.

Суд також відхиляє усні доводи представника ОСОБА_2 про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки до отримання спадкоємцями ОСОБА_5 свідоцтв про право на спадщину та оформлення права власності з огляду на таке.

У ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України зазначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину). Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), від 08.08.2018 року у справі № 686/10026/16-ц (провадження № 61-6373св18), від 14.01.2019 року у справі № 311/917/15-ц (провадження № 61-38428св18), від 14.05.2021 року у справі № 205/6803/19 (провадження № 61-9908св20), 21.07.2022 року у справі № 537/4780/18 (провадження № 61-8721св21).

Беручи до уваги наведене та те, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала свої зобов`язання згідно Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2008 року, виконання якого забезпечено Договором іпотеки, суд доходить висновку, що позов ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах необхідно задовольнити.

Враховуючи вищенаведене, ст. 525, 526, 527, 530, 549, 551, 599, 610, 612, 1048, 1049, 1050 та 1054, 1077 ЦК України, ст. 1, 3, 5, 7, 12, 33, 39-41 Закону України «Про іпотеку», та керуючись ст.4-5, 12-13, 133-141, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.06.2008 року в розмірі 91 483,65 доларів США (неповернута сума отриманого кредиту) звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, яка визначається при примусовому виконанні рішення на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя О.М. Луценко