Справа № 345/581/24
Провадження № 22-ц/4808/432/24
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Івано-Франківсь

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа - Саранчуківська сільська рада Тернопільського району Тернопільскої області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2024 року, постановлену судом у складі судді Мигович О.М.,

за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Саранчуківська сільська рада Тернопільського району Тернопільскої області про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний дядько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , та дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно заповіту від 04 лютого 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного територіального округу Кузнєцовою Н.М. , ОСОБА_3 заповів заявниці квартиру АДРЕСА_1 .

В травні 2022 року заявниця звернулась до приватного нотаріуса Надвірнянського районного територіального округу Кузнєцової Н.М. з завою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та нотаріусом була заведена спадкова справа. Для спадкування за заповітом необхідно довести родинні відносини та ступінь спорідненості зі спадкодавцем. Її дід, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були рідними братом та сестрою, відповідно її мати ОСОБА_6 є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , а заявниця в свою чергу доводиться його двоюрідною племінницею.

Зазначила що встановлення родинних відносин необхідне їй для прийняття спадщини після смерті її двоюрідного дядька та отримання відповідного свідоцтва.

У зв`язку з викладеним просила суд встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є її двоюрідним дядьком.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про відмову у відкритті провадження та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем - двоюрідним дядьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки через відсутність свідоцтва про народження ОСОБА_4 ( матері спадкодавця) та свідоцтва про укладення нею шлюбу, не має можливості підтвердити родинні відносини в позасудовому порядку. Встановлення даного факту створює умови для здійснення нею майнового права набути право власності на належне спадкодавцю майно. Право заявниці на спадкування ніхто не оспорює, так само як і наявність родинних відносин зі спадкодавцем, в заяві зазначено, що немає спадкоємців, які б претендували на спадщину.

Висновок суду першої інстанції про те, що встановлення факту родинних відносин для реалізації права на спадкування, є справою «про спадкування» і має розглядатися за правилами позовного провадження є необґрунтованим.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

У судове засідання представник Саранчуківської сільської ради Тернопільського району Тернопільскої області, про дату, місце і час судового засідання повідомлений у відповідності до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку є очевидним спір про право на спадкування, тому дійшов висновку, про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов поспішно, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки в цьому випадку існує спір про право на спадкування, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Проте такий висновок суду не відповідає нормам права, які підлягають застосуванню.

Суд має встановити, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним. Такий правовий висновок закріплено в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19.

Суд першої інстанції не встановив, хто є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 у порядку, передбаченому ЦК України, який би оспорював факт родинних відносин та право ОСОБА_1 на прийняття спадщини.

Тобто, суд не встановив коло спадкоємців, а також між ким існує спір, адже існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним. Необхідність встановлення факту родинних відносин для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана суто з неможливістю встановлення факту родинних відносин між заявником та спадкодавцем з відповідних державних реєстрів.

Отже, висновок суду про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений. Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право. Така правова позиція викладена в постановах Верховного суду 07 лютого 2024 року у справі №545/844/23, від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21, від 20 грудня 2023 року у справі № 761/16555/23.

Враховуючи викладене, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, то Івано-Франківський апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 05 березня 2024 року.

Судді: В.М. Луганська

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк