ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/24/24
Номер провадження 22-ц/818/1170/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 січня 2024 року в складі судді Хайкіна В.М. у справі № 638/24/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Східноукраїнська будівельна компанія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Юкрейніен Кепітел Білдинг», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріал Кепітал Груп» про розірвання договору та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Східноукраїнська будівельна компанія» (далі ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Юкрейніен Кепітел Білдинг» (далі ТОВ «Юкрейніен Кепітел Білдинг»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріал Кепітал Груп» (далі ТОВ «Ріал Кепітал Груп») в якому просить розірвати укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 угоду про співробітництво по реалізації проекту «Матриця» від 28 серпня 2018 року; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 612 500 доларів США; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 33 500 доларів США; вирішити питання про розподіл судових витрат по справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала мотивована тим, що позивач та відповідач є суб`єктами господарювання, а саме бенефіціарами юридичних осіб, діють в їх інтересах, а тому спір, що виник між сторонами підсудний Господарському суду, оскільки угода про співробітництво є похідною умовою від основного договору купівлі-продажу майнових прав № 52/1 від 28 серпня 2018 року, укладеного між юридичними особами. Згідно умов п.2.4 Договору, покупець набуває право власності на майнові права шляхом отримання об`єкту нерухомості за актом прийому-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості, актом прийому-передачі об`єкта нерухомості та довідкою про оплату 100% майнових прав. Метою вказаного «основного» Договору є отримання грошових коштів, а укладена Угода про співробітництво від 28 серпня 2018 року є акцесорним (додатковим) зобов`язанням, яке є похідною, залежною умовою від головного зобов`язання. Тобто, з матеріалів позовної заяви чітко вбачається, що Угода про співробітництво укладена для забезпечення виконання зобов`язання, шляхом оплати 100% майнових прав. Суд зазначив, що зазначена Угода укладена між «Стороною 1 в особі ОСОБА_1 » та «Стороною 2 в особі ОСОБА_2 », тобто між юридичними особами.

23 січня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом спору у розглядуваній справі є угода між позивачем та відповідачем, яку вони уклали не як суб`єкти господарювання, а як фізичні особи, які пов`язані з господарською діяльності підприємств. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, ніби позивач та відповідач є суб`єктами господарської діяльності, оскільки вони одночасно є бенефіціарами юридичних осіб. Кінцевим бенефіціарним власником є: для юридичних осіб - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння). Ані позивач ОСОБА_1 , ані відповідач ОСОБА_2 не є суб`єктами господарювання в розумінні частини 1 статті 56 ГК України і наявність у них впливу на діяльність певних юридичних осіб, саме по собі, не наділяє їх таким правовим статусом та автоматично не породжує визнання всіх укладеними ними угод господарськими правочинами. Також, вимоги фізичної особи до фізичних осіб про стягнення безпідставно набутих коштів за будь-яких обставин підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 21 березня 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_3 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 11 березня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 1, а.с.111-112), що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки, судова повістка в електронному вигляді про розгляд справи отримана 01 березня 2024 року (том 1, а.с. 99, 101);

ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 11 березня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 1, а.с.109-110), що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки, судова повістка в електронному вигляді про розгляд справи отримана 01 березня 2024 року (том 1, а.с. 95, 98);

ТОВ "Східноукраїнська будівельна компанія" судова повістка в електронному вигляді про розгляд справи отримана 01 березня 2024 року (том 1, а.с. 100);

ТОВ "Юкрейніен Кепітел Білдінг" судова повістка в електронному вигляді про розгляд справи отримана 01 березня 2024 року (том 1, а.с. 96);

ТОВ "Ріал Кепітал груп" судова повістка в електронному вигляді про розгляд справи отримана 01 березня 2024 року (том 1, а.с. 96).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що 28 серпня 2018 року між ТОВ «Юкрейніен Кепітел Білдинг» (в якому ОСОБА_2 є основним засновником (учасником) та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) та ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» (в якому ОСОБА_1 є директором (керівником) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 52/1 (а.с. 15 зворот-20).

28 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була укладена в письмовій формі угода про співробітництво щодо реалізації проекту «Матриця», за умовами якої сторони визначили загальні принципи їхньої участі в проекті, порядок взаємодії сторін під час виконання завдань проекту (а.с. 44).

Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що позивач та відповідач є суб`єктами господарювання, а саме бенефіціарами юридичних осіб, діють в їх інтересах, а тому виниклий спір підсудний Господарському суду.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями розмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Під час вирішення питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

Відмовивши у відкритті провадження у справі, суди виходили з того, що між сторонами виник спір з корпоративних правовідносин.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до частин 1, 3 статті 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач є суб`єктами господарювання, а саме бенефіціарами юридичних осіб, діють в їх інтересах.

Предметом позову у справі є розірвання укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 угоди про співробітництво по реалізації проекту «Матриця» від 28 серпня 2018 року.

Вказана угода була укладена на підставі основного договору купівлі-продажу майнових прав № 52/1 від 28 серпня 2018 року укладеного між ТОВ «Юкрейніен Кепітел Білдинг» (в якому ОСОБА_2 є основним засновником (учасником) та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) та ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» (в якому ОСОБА_1 є директором (керівником), про що зазначено в угоді.

Як наслідок розірвання договору, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь кошти в сумі 612 500 доларів США; стягнути з ОСОБА_3 (яка є (була) директором ТОВ «Юкрейніен Кепітел Білдинг») на користь ОСОБА_1 33 500 доларів США.

Незважаючи на те, що фактично між сторонами у справі виникли правовідносини за цивільно-правовою угодою, однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, метою вказаного «основного» договору є отримання грошових коштів, а укладена угода про співробітництво від 28 серпня 2018 року є акцесорним (додатковим) зобов`язанням, яке є похідною, залежною умовою від головного зобов`язання, а тому цей договір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Те, що позивач звернувся з позовом у цій справі як фізична особа не спростовує характеру правовідносин, які стосуються господарської діяльності товариств.

ОСОБА_2 є основним засновником (учасником) та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ТОВ «Юкрейніен Кепітел Білдинг», ОСОБА_1 є директором (керівником) ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія», а ОСОБА_3 є (була) директором ТОВ «Юкрейніен Кепітел Білдинг».

Таким чином, спір у цій справі виник з приводу реалізації сторонами своїх корпоративних прав як учасників указаних товариств.

Спір, пов`язаний з управлінням юридичною особою її найвищим керівним органом та реалізацією особами, які є або вважають себе учасниками юридичної особи їх повноважень, є корпоративним спором і підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Подібні правові висновки щодо юрисдикції спору у аналогічних спірних правовідносинах викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 917/1338/18, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 917/1887/17 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2022 року у справі № 527/51/21 (провадження № 61-7432св21).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову у відкритті провадження у справі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, оскільки позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вище встановлені обставини, інші доводи апеляційної скарги не впливають на правову кваліфікацію процесуального питання щодо відкриття провадження в справі, а тому відхиляються апеляційним судом.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, справа по суті спору не розглядалась, питання щодо розподілу судових витрат за подачу апеляційної скарги не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25 березня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина