Справа № 749/54/24
Номер провадження 2-о/749/6/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2024 р. Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Чигвінцева М.С.

за участі секретаря Михалевич М.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Федоренка О.Ю.,

свідка ОСОБА_3

свідка ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Сновськ цивільну справу №749/54/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області, про встановлення факту постійного проживання на території України та встановлення особи,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України та встановлення особи, у якій просить:

-встановити його особу, як ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків та проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;

-встановити факт його постійного проживання станом на 13.11.1991 року в неповнолітньому віці на території України разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Заява мотивована тим, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків. З дня народження і по теперішній час заявник постійно проживає на території України. На час народження ОСОБА_1 його батьки проживали в гуртожитку і були студентами Харківського національного університету мистецтв ім. І.П. Котляревського. Мати заявника ОСОБА_3 перебувала в академічній відпустці у зв`язку з народженням дитини з 01.02.1991 по 01.11.1991, згідно архівної довідки №01-23/475 від 29.05.2023. З моменту народження заявника і по травень 1995 року, останній проживав разом з батьками в гуртожитку університету. З червня 1995 року по червень 1999 року заявник з батьками проживав в м. Сновськ, де почав навчатися в загальній середній школі №1. У липні 1999 року сім`я заявника переїхала до м. Суми, де проживали без реєстрації за різними адресами. У лютому 1999 року заявнику присвоєно ідентифікаційний номер. У 2008 році ОСОБА_1 закінчив Сумську загальноосвітню школу І-ІІІ ст. №12 ім. Б.Берестовського м. Суми. З вересня 2008 року по червень 2012 року ОСОБА_1 навчався за заочною формою навчання в Сумському будівельному коледжі. У травні 2013 року заявник з батьками переїхали до м. Сновськ Чернігівської області, де проживають по те першій час. Власного житла ні він, ні його батьки не мають, у зв`язку з чим у заявника відсутня реєстрація місця проживання. Через життєві обставини батьки ОСОБА_1 в м. Суми не мали реєстрації місця проживання, через що заявник не отримав паспорт громадянина України у 16-річному віці. З метою отримання паспорта громадянина України заявник звернувся до Корюківського сектору Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області з заявою, в якій просив провести процедуру встановлення особи, встановити належність до громадянства України та видати паспорт. За результатом розгляду заяви, заявнику повідомлено про неможливість підтвердити належність заявника до громадянства України та рекомендовано встановити його особу. У зв`язку з наявність багатьох проблем через відсутність документа, що посвідчує особу заявника, останній звернувся до суду з даною заявою.

Заявник та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили задовольнити заяву.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви через відсутність підтверджуючих доказів.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні вказала, що вона є матір`ю заявника та на час народження сина ІНФОРМАЦІЯ_1 навчалася та проживала в гуртожитку університету в м. Харкові. У зв`язку з народженням дитини вона в період з 01.02.1991 по 01.11.1991 перебувала в академічній відпустці та в цей час також проживала в гуртожитку. У догляді за дитиною їй допомагали матір та сестра ОСОБА_4 . Після чого з 1992 року вона продовжила навчання та в червні 1993 року закінчила університет. Зазначила, що за період навчання з 1987 року по 1993 рік весь час проживала в гуртожитку м. Харкова разом з новонародженим сином.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні вказала, що вона є сестрою ОСОБА_3 та відповідно тіткою заявника. Підтвердила обставини вказані свідком ОСОБА_3 , а саме, що за час навчання в університеті в м. Харкові остання одружилася та народила сина ОСОБА_1 , а тому вона разом з матір`ю поїхали до сестри допомагати доглядати за дитиною. Підтвердила, що ОСОБА_3 за весь час навчання проживала з сином в м. Харкові та нікуди не виїжджали до 1993 року

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.11.1990, заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Харків, УССР, про що 21.11.1990 складений відповідний актовий запис за №6526.

З вказаного свідоцтва про народження вбачається, що батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_5 (українець) та ОСОБА_3 (українка).

12.08.2008 ОСОБА_1 одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

У відповідності до копії довідки виконкому Сновської міської ради Чернігівської області №03-18/4710 від 27.10.2023, та Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №512 від 20.09.2023, за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

З довідки Корюківського сектору Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області ДМС України вбачається, що з метою ідентифікації та визначення належності ОСОБА_1 до громадянства України були проведені перевірки, передбачені вимогами Порядку №302, за якими особу ОСОБА_1 не ідентифіковано та підтвердити належність до громадянства України не виявилося можливим.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр», у разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Відповідно до п.100, п. 101 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою КМУ від 25.03.2015 № 302, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

Відповідно до п.п. 35,46 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 302, заявник для оформлення паспорта може подати, між іншим, рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Із змісту заяви вбачається, що встановлення особи заявника ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків та проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , потрібно йому для отримання відповідних документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 в частині встановлення його особи та необхідності встановити особу заявника.

Щодо вимоги заявника про встановлення факту його постійного проживання станом на 13.11.1991 року в неповнолітньому віці на території України, суд виходить з наступного.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Згідно пп. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Так, з архівної довідки Харківського національного університету мистецтв ім. І.П. Котляревського №01-23/475 від 29.05.2023 встановлено, що мати заявника ОСОБА_3 з 1987 року навчалася у закладі та в період з 01.02.1991 по 01.11.1991 перебувала в академічній відпустці у зв`язку з народженням дитини, з 02.01.1992 приступила до занять. Наказом №48-СТ від 25.06.1993 ОСОБА_3 відрахована зі списку студентів.

Згідно архівної довідки Харківського національного університету мистецтв ім. І.П. Котляревського №01-23/476 від 29.05.2023, батько заявника ОСОБА_5 був зарахований на 1 курс навчання наказом №120 від 25.07.1987 та відрахований зі складу студентів інституту з 01.02.1991.

Положення ст. 81 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надані у судовому засіданні підтверджуються факт проживання заявника на території України станом на 13 листопада 1991 року, а саме в м. Харків, в гуртожитку університету.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

З матеріалів заяви вбачається, що встановлення факту постійного проживання заявника на території України необхідно йому для отримання паспорта громадянина України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про захист прав заявника і вважає, що без встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 не може отримати паспорт громадянина України, заявник у повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх письмовими доказами та показами свідків, а отже є всі підстави для задоволення його заяви та встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 станом на 13 листопада 1991 року.

Керуючись ст. 293, 294, 315, 316, 319, 351, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області, про встановлення факту постійного проживання на території України та встановлення особи - задовольнити.

Встановити особу заявника, як ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків та проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 13 листопада 1991 року в неповнолітньому віці на території України разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду відповідно до ст. 355 ЦПК України або через Щорський районний суд Чернігівської області відповідно до п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено 07 березня 2024 року.

Суддя М.С. Чигвінцев