РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 13.02.2019 відповідач позичив у неї гроші в сумі 1300 доларів США, які зобов`язалась повернути до 14.02.2020.

Однак у зазначений термін відповідач грошей не повернув і борг становить 1300 доларів США та три проценти річних, що становить 27,03 долари США.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_3 в її користь 1327,03 долари США боргу за договором позики та судовий збір.

Ухвалою судді від 20.05.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Заочним рішенням суду від 12.12.2022 позов задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 1327,03 долари США боргу за договором позики та судовий збір в сумі 992,40 гривень.

12.01.2023 відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення суду, в якій просив скасувати заочне рішення суду.

12.01.2023 ухвалою суду прийнято заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 11.05.2023 заочне рішення суду від 12.12.2022 скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Таращук О.В. вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що у ОСОБА_1 не позичав 13.02.2019 коштів, не укладав з нею договору позики. Заперечив факт спілкування із позивачем щодо договору позики, котрий міститься на аудіозписі розмови. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача адвокат Смоляр Є.І. просила відмовити у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_5 не позичав у ОСОБА_1 кошти. Відсутні докази, що підтверджують факт укладення договору позики між сторонами. Аудіозапис розмови є неналежним доказом, оскільки з нього не можна встановити інформацію між ким відбулась розмова, і що вона стосується договору позики від 13.02.2019.

Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, дослідивши та оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи, мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач доводила наявність між нею та ОСОБА_3 позикових відносин, а саме, що ОСОБА_3 13.02.2019 позичив у неї 1300 доларів США, котрі зобов`язався повернути до 14.02.2020, аудіозаписом розмови, банківськими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Із дослідженого судом аудіозапису встановлено, що він містить інформацію про спілкування двох осіб з приводу коштів.

Однак даний аудіозапис не є належним та достовірним доказом в розумінні ст.ст. 76, 79 ЦПК України, оскільки не містить достовірної інформації, що ця розмова відбулась саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Також не містить інформації, що ця розмова стосується позики від 13.02.2019, а не інших боргових зобов`язань осіб, котрі між собою спілкуються.

Також аудіозапис, на які позивач посилається, не містить інформації про узгоджені умови отримання відповідачем від позивача коштів в сумі 1300 доларів США, а також зобов`язань з їх повернення, а отже, не є доказом укладення між сторонами договору позики у розумінні статті 1046 ЦК України.

Факт відсутності письмового договору позики, письмової розписки про отримання в борг ОСОБА_3 грошових коштів у ОСОБА_4 підтверджує обгрунтування відповідача, що договір позики не укладався, не погоджувались його умови, а також, що він не отримував від позивача кошти в сумі 1300 доларів США.

Інших належних, достовірних, допустимих, достатніх доказів, котрі б підтверджували факт укладення договору позики 13.02.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , позивачем не надано.

В позовній заяві позивач зазначала, що укладення договору позики відбулось в присутності свідка ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Сприяючи позивачу у реалізації її права допитати даних свідків на підтвердження факту укладання договору позики з відповідачем, суд за клопотанням позивача неодноразово оголошував перерву для забезпечення нею цих свідків в судове засідання, оскільки позивач повідомляла, що цих свідків самостійно забезпечить в судове засідання.

Однак позивач не забезпечила явку цих свідків в судове засідання, не просила застосувати до цих свідків привід, водночас просила розгляд справи закінчувати без допиту цих свідків на підставі наданих нею доказів.

Крім того, на підтвердження факту укладення договору позики, позивач надала суду квитанцію від 08.11.2018 та заяву на видачу готівки від 13.02.2019.

Із дослідженої судом вищенаведених документів встановлено, що ОСОБА_9 внесла кошти за договором банківського вкладу № 4 від 08.11.2018 в сумі 1300 доларів США, що еквівалентно 36266 гривень. За даним договором, 13.02.2019 ОСОБА_9 отримала 1300 доларів США, що еквівалентно 35109,74 гривні.

Тобто, дані документи підтверджують факт укладення ОСОБА_9 договору банківського вкладу і не містять інформацію щодо факту укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Таким чином, дані документи не є належними доказами, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування у цій справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки відповідач заперечує факт укладення 13.02.2019 договору позики із ОСОБА_1 та його спілкуваня із відповідачем щодо строку повернення позики, котре міститься на аудіозаписі, а позивач жодними належними, достовірними, допустимими, достатніми доказами не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача є недоведеними і не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає у АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 07.03.2024.

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук