Справа № 263/2116/16-ц
Провадження № 2-в/201/11/2024
У Х В А Л А

19 березня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Батманової В.В.

за участю секретаря Турбаївської М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі питання про відновлення втраченого судового провадження у справі № 263/2116/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13.02.2024 надійшла заява представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відновлення втраченого судового провадження Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по цивільній справі № 263/2116/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді Батманової В.В. від 14 лютого 2024 року було відкрито провадження по справі та призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

У відповідності до ст. 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлено за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

За правилами ст. 493 ЦПК України, розгляд заяви про відновлення втраченого судового провадження здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

З огляду на зазначене, судом призначено судове засідання, викликано сторони та запропоновано надати суду всю наявну інформацію, матеріали і докази, які збереглися у них у оригіналах та копіях для можливості відновлення провадження у справі.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання неодноразово повідомлялися у встановленому законом порядку. Причини неявки в судове засідання суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. ст. 488-490 ЦПК України відновленню підлягає втрачене повністю або частково судове провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито. Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду. Заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Враховуючи встановлені ч. 3 ст. 493 ЦПК України обмежені строки розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження, суд має констатувати вжиття всіх можливих заходів, направлених на відновлення втраченого судового провадження.

Згідно з ч.1 ст.494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого провадження або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Відповідно до ч.2 ст.494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувались судом і які процесуальні дії вчинялись з втраченого провадження.

Відповідно до положень ч.ч. 1-2 ст.3ЗаконуУкраїн від 22 грудня 2005 року №3262-IV«Про доступ досудових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень - автоматизованої системи збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Процедуру формування та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень визначає «Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006 року №740 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2009 року № 1007).

Згідно з абз. 4 п.3 цього Порядку, електронна копія судового рішення - складений в суді у вигляді електронних даних ідентичний судовому рішенню за документарною інформацією та реквізитами електронний документ, засвідчений електронним цифровим підписом особи, що підписала зазначене рішення, який може бути перетворений електронними засобами у візуальну форму.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень наявне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 травня 2016 року по справі № 263/2116/16-ц, ухвала про відкриття провадження у вказаній справі, ухвала про тимчасове обмеження виїзду за кордон та ухвала про видачу дублікату виконавчого листа.

Відтак повний зміст рішення та ухвал суду по справі може бути встановлений судом.

Отже, вивчивши отримані судом матеріали, проаналізувавши їх у сукупності, суд доходить висновку про достатність зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження в частині наданих копій матеріалів цивільної справи № 263/2116/16-ц.

Зважаючи на те, що відновлення втраченого судового провадження по справі № 263/6450/18 необхідно для подальшого виконання рішення суду та беручи до уваги все вищевикладене, суд вважає, що йому надано достатньо матеріалів для відновлення втраченого судового провадження в частині наданих копій матеріалів цивільної справи № 263/6450/18.

Керуючись ст. ст. 491-494 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 263/2116/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у об`ємі наступних документів:

Вважати встановленим зміст відновленої ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області про відкриття провадження від 21 березня 2016 року по справі № 263/2116/16-ц в такій редакції:

права № 263/2116/16-ц

Провадження № 2/263/934/2016

У Х В А Л А

про відкриття провадження у справі

21 березня 2016 року м. Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області Н.В. Хараджа, ознайомившись з позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И ЛА:

Позовна заява подана до Жовтневого районного суду м. Маріуполя у встановленому законом порядку, відповідає вимогам ст. 119-120 ЦПК України. Справа підсудна даному суду, підстав для відмови у відкритті провадження по справі не встановлено.

Керуючись ст. 122, 156 ЦПК України,

У Х В А Л И ЛА:

Відкрити провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Призначити справу до розгляду на 28 березня 2016 року на 08-50 год. в приміщенні суду.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Направити відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Відповідач має право пред`явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті та надати до початку судового засідання у справі письмові заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення.

Сторони зобов`язані подати свої докази до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Ухвала може бути оскаржена лише щодо недотримання правил підсудності, в іншій її частині ухвала оскарженню не підлягає. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: Н.В. Хараджа

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 травня 2016 року по справі № 263/2116/16-ц в такій редакції:

Справа № 263/2116/16-ц

Провадження № 2/263/934/2016

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10004/0497 філії- Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадній банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 23 серпня 2007 року між філією - Маріупольське відділення № 8013 АТ Ощадбанк і ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №220301855, на підставі якого банком було надано ОСОБА_1 кредит у сумі 19000,00 доларів США строком на двісті сорок місяців зі сплатою 12,2 % річних. У якості поручителя по виконанню ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань по кредиту виступив ОСОБА_2 , з яким банком 23 серпня 2007 року було укладено договір поруки № 220301855. Станом на теперішній час заборгованість ОСОБА_1 склала 20245 доларів США, що еквівалентно 525 247,11 грн. у тому числі: заборгованість по кредиту - 16453 доларів США, що еквівалентно 426 865,43 грн., відсотки за користування кредитом - 3792 доларів США, що еквівалентно 98 381,68 грн., яку позивач просить суд солідарно стягнути з відповідачів на його користь, а також судовий збір в сумі 7878,11 грн.

У судовому засіданні представник позивача присутній не був, надала заяву, у котрій просила справу розглянути у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні не був присутній з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не був присутній надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності та не запереченням проти задоволення заявлених позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між філією - Маріупольське відділення № 8013 АТ Ощадбанк і ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №220301855, на підставі якого банком було надано ОСОБА_1 кредит у сумі 19000,00 доларів США строком на двісті сорок місяців зі сплатою 12,2 % річних. Пунктами 1.4.4 і 4.3.2. Договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний щомісячно погашати кредит і у такий же термін сплачувати відсотки за користування ним.

23 серпня 2007 року між філією - Маріупольське відділення № 8013 АТ Ощадбанк і ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 220301855, за яким останній виступив у якості поручителя по виконанню ОСОБА_1 договірних зобов`язань по кредиту.

На підставі Постанови Правління публічного акціонерного товариства «Державний ощадній банк України» № 83 від 07.02.2012р. філію - Маріупольське відділення № 8013 АТ Ощадбанк після реорганізації, перетворено у ТВБВ №10004/0497 філії - Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадній банк України».

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачами не надано суду жодного доказу на спростування позовних вимог.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам Цивільного Кодексу України.

Ні підставі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну ) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійснені розрахунків на території України за зобов`язанням допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на теперішній час заборгованість за вказаним кредитним договором склала 20245 доларів США, що еквівалентно 525 247,11 грн. 11 коп. у тому числі: заборгованість по кредиту - 16453 доларів США, що еквівалентно 426 865,43 грн, відсотки за користування кредитом - 3792 доларів США, що еквівалентно 98 381,68 грн.

Суд погоджується із правильністю розрахунку сум заборгованості, наданим позивачем, яка враховуючи не виконання відповідачами умов кредитного договору та договору поруки, підлягає стягнення з відповідачів.

При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 7878,11 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача сплачені ним судові витрати, оскільки вони підтверджені документально.

Керуючись ст. 526, 533, 549-552, 554, 610-612, 625, 1049-1053 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 197, 212-215, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10004/0497 філії - Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадній банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10004/0497 філії- Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадній банк України» заборгованість за кредитним договором №220301855 від 23.08.2007 року в розмірі 20245 (двадцять тисяч двісті сорок п`ять) доларів США, що еквівалентно 525 247,11 (п`ятсот двадцять п`ять тисяч двісті сорок сім) грн. 11 коп.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10004/0497 філії - Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадній банк України» судовий збір в сумі 7878,11 грн., тобто по 3939,06 грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду в м. Маріуполі через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів після його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Хараджа

Вважати встановленим зміст відновленої ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області про тимчасове обмеження виїзду за кордон від 03 лютого 2017 року по справі № 263/2116/16-ц в такій редакції:

Справа № 263/2116/16-ц

Провадження № 6/263/34/2017

У Х В А Л А

03 лютого 2017 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі подання державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області Васильченко В.А. про тимчасове обмеження виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з поданням щодо обмеження виїзду за кордон ОСОБА_1 . В обґрунтування вимог заявник зазначає, що на виконанні у Центральному відділу ДВС ММУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 263/2116/16-ц від 25.05.2016 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "ДОБУ" заборгованість за кредитним договором № 220301855 від 23.08.2007 року в розмірі 20245 дол.США, що еквівалентно 525247,11 грн. За боржником ОСОБА_1 транспортних засобів не зареєстровано, проте зареєстровано квартира АДРЕСА_1 , яка знаходиться під обтяженням іпотеки від 23.08.2007 № 3194. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано. Виконавцем 14.11.2016 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця, однак ОСОБА_1 на виклик не з`явився про причини неявки не повідомив виконавця, проте 24.01.2017 року до державного виконавця за викликом з`явився батько ОСОБА_2 , який повідомив що ОСОБА_1 , купивши квартиру під іпотеку, виїздив за межі України, а саме до російської Федерації, у зв`язку з чим державний виконавець вважає, що боржник покинув територію України з метою ухилення від сплати боргу за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши матеріали, долучені до подання, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні його, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби Маріупольського МУЮ в Донецькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 263/2116/16-ц від 25.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "ДОБУ" заборгованість за кредитним договором № 220301855 від 23.08.2007 року в розмірі 20245 дол. США, що еквівалентно 525247,11 грн.

20.07.2016 року винесені постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчими листами № 263/2116/16-ц від 25.05.2016 та 01.08.2016 року - про арешт майна боржника, оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з листа від 31.08.2016 року з Міністерства внутрішніх справ сервісного центру МВС в Донецькій області Територіального сервісного центру 1441 згідно комп`ютерних баз РІІС ДАІ Донецькій області та НАІС ДДАІ України за ОСОБА_1 транспортних засобів не зареєстровано.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуженая об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_1 зареєстрована квартира АДРЕСА_1 , яка знаходиться під обтяженням іпотеки від 23.08.2007 № 3194.

Крім того, на обґрунтування поданого подання державним виконавцем додано копію акту від 24.01.2017 року, згідно якого ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 виїхав до Росії.

Вирішуючи дане подання, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно Судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ВСУ від 01.02.2013 року подання про тимчасове обмеження виїзду за кордон громадянина повинно містити зокрема підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань. У поданні мають бути визначені заходи (тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого), найменування органів, які мають їх здійснити. У разі тимчасового обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа зазначаються вид паспортного документа (для громадян України - дипломатичний паспорт, службовий паспорт, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, посвідчення особи моряка тощо; для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), його серія та номер, а також найменування та місцезнаходження державного органу, до якого повинен надсилатися вилучений паспортний документ.

Проте, в поданні не конкретизовані заходи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а саме не зазначено з вилученням паспортного документа чи без такого, та відповідно не вказано якого саме паспорту та його реквізитів, та наявності у ОСОБА_1 паспорту для виїзду за кордон.

Також, суд не бере до уваги вищевказаний акт від 24.01.2017 року як належний доказ ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, оскільки в ньому не вказано коли саме виїхав ОСОБА_1 до Росії, на який період чи у зв`язку з чим. При цьому будь-якого іншого доказу, як виїзду ОСОБА_1 до Росії, так і доказу ухилення боржника від виконання зобов`язань суду не надано.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, яка є основним законом України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, частинами 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, який ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.73 р. встановлено, що кожна людина має право, покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, і це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, та які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому пакті.

Частинами 2-3 ст. 2 Протоколу №.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яку ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 р. та який є невід`ємною частиною зазначеної Конвенції, встановлено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" - громадянин України може бути тимчасово обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Однак, стаття 19 Закону України "Про державну прикордонну службу України" вказує, що обмеження права громадян на виїзд з України належить до виключної компетенції Адміністрації Державної прикордонної служби України, а пункт 8 цієї статті покладає на державну прикордонну службу України обов`язок запобігання і недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно з законодавством не дозволено в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено в праві виїзду з України.

Наведені вище норми закону дають підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду чи іншого органу (посадової особи), в той час як з подання суд не вбачає злісного ухилення боржником від виконання його зобов`язань, враховуючи розмір стягуваних з нього аліментів та розмір наявної заборгованості.

Відтак державним виконавцем не надано доказів того, що ним було вичерпано весь передбачений зазначеним Законом перелік заходів щодо примусового виконання судових рішень або всі вище перелічені заходи виявилися безрезультатними.

Застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

На підставі наведеного, суд не вбачає підстав, що саме виключний захід повинен бути застосований до боржника з метою стягнення з нього суми заборгованості по виконавчому провадженню, та відповідно відсутні підстав для встановлення щодо ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тож подання державного виконавця є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ч. 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 2-3 ст. 2 Протоколу №.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області Васильченко В.А. про тимчасове обмеження виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судової ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.В. Хараджа

Вважати встановленим зміст відновленої ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області про видачу дублікату виконавчого листа від 21 грудня 2017 року по справі № 263/2116/16-ц в такій редакції:

Справа № 263/2116/16-ц

Провадження № 6/263/239/2017

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі: головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Державний ощадній банк України», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з даною заявою, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Центральному ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області знаходився виконавчий лист № 263/2116/16-ц від 25.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судового збору в розмірі 3939,06 грн., проте постановою державного виконавця від 05.05.2017 року вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу, проте на адресу останнього не надходив та на даний час на виконанні у виконавчій службі не перебуває. На підставі викладеного заявник просить видати дублікат вказаного виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судового збору в розмірі 3939,06 грн.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, в заяві зазначив прохання про його розгляд без участі представника ПАТ «Державний ощадний банк України».

Зацікавлені особи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду заяви були повідомлені належним чином.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.05.2016 року по справі № 263/2116/16-ц позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10004/0497 філії - Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадній банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором був задоволений, окрім іншого стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10004/0497 філії - Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадній банк України» судового збору в сумі 7878,11 грн., тобто по 3939,06 грн. з кожного.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області виконавчий лист № 263/2116/16-ц, виданий 16.06.2016 року, про стягнення в дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судового збору в сумі 7878,11 грн., тобто по 3939,06 грн., був повернутий стягувачу на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно листа старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області від 23.11.2017 року після винесення 05.05.2017 року постанови про повернення вказаного виконавчого документу, останній був надісланий поштою на адресу стягувача: АДРЕСА_2 . Станом на 23.11.2017 року вказаний документ повторно не реєструвався та на виконанні не знаходиться.

Згідно п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (ст. 446 ЦПК України).

Згідно п. 17 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року), до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: оформлення і видача виконавчих документів здійснюється в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

З урахуванням обставин справи, того факту, що вищевказаний оригінал виконавчого листа на теперішній час на виконанні не перебуває, оскільки був втрачений, з метою подальшого виконання рішення суду та захисту прав стягувача, суд вважає, що заява про видачу дублікату виконавчого листа підлягає задоволенню.

Враховуючи вище викладене, керуючись п. 17 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року), суд

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Державний ощадній банк України», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.

Видати Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Державний ощадній банк України» дублікат виконавчого листа згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.05.2016 року по справі № 263/2116/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10004/0497 філії - Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадній банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10004/0497 філії - Донецьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадній банк України» судового збору в сумі 3939,06 грн.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області протягом 15 днів після її складення.

Суддя: Н.В. Хараджа

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В.В. Батманова