Справа №759/7900/23 Головуючий в суді І інстанції Ключника А.С.
Провадження № 22-ц/824/2441/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Оніщука М.І.,

за участі секретаря Медведчук Д.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення недоотриманого доходу (збитків),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» звернулося до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що між АКІБ «УкрСиббанк» (в подальшому змінив своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 , 30.07.2008 укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредитні кошти в сумі 25 062 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14 % річних, строком користування з 30.07.2008 по 30.07.2015. 30 липня 2008 року із співвідповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №219882.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

30.05.2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/8446/13-ц від 20.11.2013 позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 258 060 грн. 40 коп. та судовий збір в сумі 2 580 грн. 60 коп., а всього стягнуто 260 641 грн.

11.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» відповідно до вимог чинного законодавства України, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-03-26-000009-b від 17.04.2019, був укладений Договір №1370/К про відступлення прав вимоги, за яким заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором становила 60 167 доларів США 20 центів, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ складало 1 576 734 гривень 40 копійок.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року у справі № 759/8446/13-ц замінено сторону виконавчого провадження - кредитора ПАТ «Дельта Банк» у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів по справі № 759/8446/13-ц на його правонаступника - ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

На виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2013 р. у справі №759/8446/13-ц, Ізмаїльським МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 67 090,90 грн., а в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 стягнуто з ОСОБА_1 - 167 142,81 грн.

Після заміни стягувача, на користь Товариства в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 стягнуто з боржника кошти у розмірі 26 407,29 грн.

Таким чином, вказує, що на виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20.11.2013р. у справі № 759/8446/13-ц було солідарно стягнуто 260 641,00 грн, що відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на момент зарахування на розрахунковий рахунок стягувача складало 9 675,78 доларів США.

Разом з цим, зазначає, що у зв`язку з наявною заборгованістю за Кредитним договором, 11.06.2021 року між ОСОБА_1 , від імені якого діяло ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР», та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі-продажу заставного транспортного засобу автомобіля марки MITSUBISHI, модель LANCER, рік випуску 2008, у розмірі 140 902 гривні 07 копійок, та за рахунок продажу майна розмір заборгованості за Кредитним договором № 0 від 30 липня 2008р. було зменшено на 5 198,03 доларів США (за офіційним курсом НБУ).

Тому, вважає, що сума заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № 0 становить 45 293,39 (60 167,20 - 9 675,78 - 5 198,03) доларів США.

У зв`язку з вищевикладеним, вважає, що оскільки на виконання рішення суду Товариство мало отримати 32 285,80 доларів США, а натомість отримало тільки 9 675,78 доларів США, то Товариство понесло збитки у вигляді неповернутого кредиту (реальні збитки) та недоотриманого доходу (упущена вигода) у розмірі 22 610 доларів США, 02 центи.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» недоотриманий дохід (збитки) у розмірі 22 610 доларів США 02 центи та 3% річних у розмірі 2 036 доларів США 76 центів, що разом складає 24 646 доларів США, 78 центів, які за офіційним курсом Національного Банку України еквівалентні 901 298 гривень, 23 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» судовий збір у розмірі 13 519,47 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, не врахування висновків, щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного суду.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що встановлені судом обставини не відповідають дійсності, оскільки банк використав своє право надане йому частиною другою статті 1050 ЦК України та змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись 30.05.2019 року до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками якого Святошинський районний суд м. Києва 20.11.2013 року ухвалив рішення, яке позивач виконав, що підтверджується постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонько М.М. про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3 від 08.10.2019 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом. Тому, вважає, що його зобов`язання за кредитним договором припинились.

Також вказує, що відчуження автомобіля було незаконним, тому рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24.11.2022 року у справі №761/14700/22 було задоволено позов ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного від його імені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» з ОСОБА_3 11.06.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за №992.

Крім того, ще одним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01.09.2021 року у справі №761/31701/20, позов ОСОБА_1 про припинення застави і зобов`язання зняти обтяження з майна задоволено, та встановлено, що станом на 08.10.2019 року заборгованість за кредитним договором була погашена в повному обсязі, зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, від 30.07.2008 року припинені шляхом їх виконання в повному обсязі, і відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» застава на транспортний засіб припинилась.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за договорами позики, не припиняє правовідносин сторін цих договорів, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позикодавця права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу за договорами, зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за договорами не припинилось та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, а відтак позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та Акціонерне товариство «УкрСиббанк»), (далі - ПАТ «УкрСиббанк» або Банк 1), та ОСОБА_1 , (далі - Відповідач або Позичальник, або Боржник), 30.07.2008 укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Позичальнику надано кредитні кошти в сумі 25 062 (двадцять п`ять тисяч шістдесят два) доларів США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14 % річних, строком користування з 30.07.2008 по 30.07.2015.

Крім кредитного договору 30 липня 2008 року з співвідповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №219882, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань в повному обсязі.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» (далі - Банк 2) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до Банку 2 перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання зобов`язань за кредитними та забезпечувальними договорами.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/8446/13-ц від 20.11.2013 заяву ПАТ «Дельта Банк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 258 060 грн. 40 коп. та судовий збір в сумі 2 580 грн. 60 коп., а всього стягнуто 260 641 (двісті шістдесят тисяч шістсот сорок одна) грн. 00 коп.

11.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» (далі - Товариство) відповідно до вимог чинного законодавства України, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-03-26-000009-b від 17.04.2019, був укладений Договір №1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком 2 на користь Товариства прав вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 30.07.2008р., укладеним між Банком 1 та ОСОБА_1 , а також за договором поруки № 219882, що був укладений між Банком 1 та Відповідачем 2.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року у справі № 759/8446/13-ц задоволено заяву Товариства про заміну сторони виконавчого провадження, а саме замінено сторону виконавчого провадження - кредитора Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» () у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів по справі № 759/8446/13-ц, виданих Святошинським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40 х, ).

Після постановлення Святошинським районним судом міста Києва ухвали у справі № 759/8446/13-ц (провадження № 6/759/849/19) про заміну стягувача - на користь Товариства в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 було стягнуто та перераховано грошові кошти у розмірі 26 407,29 грн.

Таким чином, на виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20.11.2013р. у справі № 759/8446/13-ц, на користь первісного стягувача та його правонаступника - було солідарно стягнуто з боржників та перераховано відповідним стягувачам 260 641,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонько М.М. закінчено виконавче провадження НОМЕР_3 від 08.10.2019 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із частиною другою статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме відповідно до статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 750/8676/15-ц зроблено висновок про те, що курсова різниця ніяк не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національній валюті України при різних валютних курсах.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, провадження № 14-79цс18, у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 608/532/17, провадження № 61-26131св18

Розглядаючи даний позов, суд першої інстанції не врахував, що позивач бажає компенсувати знецінення національної валюти порівняно із доларом США у вигляді стягнення недоотриманого прибутку у формі курсової різниці з посиланням на ст. 22 ЦК України, а також 3 % річних, передбачених ст. 625 ЦК України саме від визначеного позивачем розміру збитку. Всі розрахунки збитків, складені позивачем, базуються на відмінності курсу долара США на день ухвалення судового рішення в 2013 році та на час фактичного виконання цього рішення у 2019 році.

При цьому, позивач у 2019 році, купуючи право вимоги за кредитним договором, повинен був розуміти всі можливі ризики вчинення відповідної дії, передбачити наслідки довготривалого невиконання рішення суду, а також розуміти, що поряд з отриманням права вимоги від первісного кредитора, він прийняв також всі зміни в умовах кредитування, а також попередні дії первісного стягувача, зокрема, реалізацію права на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, що є підставою для зміни порядку, умов і строку дії кредитного договору, зокрема, в частині визначення валюти грошового зобов`язання.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки ПАТ «Дельта Банк», як первісний кредитор за кредитним договором, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_1 , визначивши заборгованість у валюті України - гривні, вказавши, що саме 258 060 грн. 40 коп. є повним розміром заборгованості.

В свою чергу, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2013 не було оскаржено первісним стягувачем та було виконано відповідачем у повному обсязі, що вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.10.2019 року.

Колегія суддів вважає, що у кредитора, який сам визначив заборгованість у валюті України - гривні, і погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість повністю стягнуто з боржника, відсутні правові підстави для стягнення збитків у вигляді курсової різниці.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 766/7004/17 (провадження № 61-46241св18), від 16 березня 2020 року в справі № 213/861/18 (провадження № 61-15738св19), від 04 грудня 2019 року в справі № 301/1778/16-ц (провадження № 61-905св17), в яких судами розглянуто аналогічні спори за позовами банків про стягнення збитку (упущеної вигоди), спричиненого внаслідок різниці курсу на день ухвалення судового рішення про стягнення боргу в доларах США в гривневому еквіваленті та на момент його фактичного виконання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи і висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а також, що при розгляді даної справи місцевим судом було допущено неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, а відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню відповідно до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: