Справа № 308/2838/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 березня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря : Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2022 року у складі судді Бедьо В.І. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Малинич Наталія Анатоліївна про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності 1/2 спільного майна, скасування свідоцтва про право на спадщину,-

встановив:

У березні 2021 року позивач ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Малинич Н.А., про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності 1/2 спільного майна, скасування свідоцтва про право на спадщину.

Позов мотивовано тим, що починаючи з 2000 року по 21.03.2020 р. (по день смерті ОСОБА_4 ) позивач постійно проживала разом із останнім однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. За весь час фактичних шлюбних відносин та спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, разом вели спільне господарство, здійснювали покупки майна, відвідували знайомих, разом проводили святкування, дбали і турбувалися один про одного, мали спільний бюджет сім`ї, спільно утримували житло, виконували взаємні подружні обов`язки, разом виховували дітей від попередніх шлюбів.

У період з 2000р. по 2008р. позивач та її цивільний чоловік - ОСОБА_5 проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та виховували двох дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

За час спільного проживання вони придбали майно за рахунок спільних коштів та спільними зусиллями, а саме:

- 29.11.2007 року, транспортний засіб КІА Серато, № кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 ,

- 30.09.2008 року, квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в період з 2000 по 2020 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах, та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то позивач вважає, що все вищевказане майно є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними. А тому просила суд визнати квартиру та транспортний засіб спільною сумісною власністю, поділити вказане майно та залишити за нею право власності на 1/2 частину.

Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову, в обґрунтування якої було вказано, що неможливо встановити родинні відносини між ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_5 , а тому їй слід звернутися до суду з вимогою встановлення факту шлюбних відносин між нею та померлим.

Окрім неї, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємці першої черги, звернулися матір та донька померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , за наслідками чого донці померлого - ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину.

Звернення з даною позовною заявою обумовлене тим, що тільки за наявності рішення суду про задоволення вимог заявлених в ній дасть можливість встановити факт проживання позивача та її по померлого чоловіка ОСОБА_5 , як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, встановити майно спільним сумісним та відновити порушенні права позивача на майно, яке було порушено у зв`язку з видачею відповідачам по справі свідоцтва про право на спадщину, яке є спірним.

З врахуванням наведеного позивач просила:встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 2000р. по 2020р.; визнати спільною сумісною власністю квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль марки KIA Cerato чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини автомобіля марки KIA Cerato чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; скасувати свідоцтво про право на спадщину частини всього спадкового майна по спадковій справі №65771811 від 22.04.2020 р., яке було видане ОСОБА_1 за померлим ОСОБА_5 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2022 року заявлений позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Голуб В.К., просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвали нове рішення, яким у заявленому позові відмовити. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов неправильних висновків, що позивач ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 спільно проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом вели спільне господарство, мали спільні кошти, за які набули у власність майно, а саме автомобіль та квартиру. Спірний автомобіль та квартиру, в якій був зареєстрований лише один ОСОБА_5 і які він нікому не заповідав, ОСОБА_5 набув одноосібно за рахунок власних коштів за укладеними ним кредитними договорами; суд не врахував, що: у 2003 році ОСОБА_5 переїхав проживати у с. Гетеня, Виноградівського району, де проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 та братом ОСОБА_8 до 2008 року; під час лікування ОСОБА_5 в обласному наркологічному диспансері та обласній клінічній лікарні, його відвідували тільки його мати, брат, донька та колишня дружина, які допомагали йому ліками, натомість позивачка його не відвідувала; діти позивачки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ніколи не проживали у квартирі ОСОБА_5 і туди не навідувалися. Висновки суду ґрунтуються на припущеннях. Окрім того, про судове засідання 12.вересня 2023 року під час якого ухвалено оскаржуване рішення відповідачі та їх представника повідомлено не було, чим порушено їх право на судовий захист.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 , її представник адвокат Кислий А.М. підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 , її представник адвокат Овсепян К.А. в судовому засіданні просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у її відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з`явилися в судове засідання, їх представників, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги та відзив на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції, виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З такими висновками не може погодись колегія суддів, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка ОСОБА_12 з 11.08.1988 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 , від якого мають двох дітей :сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.1999 року, яке набрало законної сили 27.09.1999 року, шлюб між ними розірвано, сина ОСОБА_14 залишено на вихованні при батькові, доньку ОСОБА_15 залишено на вихованні при матері.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 виданого 21.03.2012 року шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_16 розірвано 05.09.2008 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №285, після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвища:йому - ОСОБА_17 , їй ОСОБА_18 .

ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_19 , від якого мають доньку відповідачку ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 19.03.1999 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_19 розірвано 19.03.1999 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №92.

ОСОБА_5 перебував на службі в органах СБУ в період з 1993 по 2005 р.

29.11.2007р. між ОСОБА_5 (місце проживання : АДРЕСА_3 ) та ВАТ «Луцький автомобільний завод» в особі ПП «ХустАвтоТрейд» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля №113, відповідно до якого продавець продає, а покупець приймає у власність та оплачує Автомобіль (лі) модель: КІА марки Сеrato, колір чорний, виробник: Корея, за вартістю 97 850,00 грн., що підтверджується копією відповідного договору №113 від 29.11.2007р.

Також матеріалами справи встановлено, що 04.12.2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 був укладений договір застави майна, предметом якого є вищевказаний автомобіль КІА марки Сеrato, а також кредитний договір №_487-А07_, відповідно до якого Банк зобов?язується надати Позичальнику кредит в сумі 67 850,00 грн., а позичальник зобов?язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 67 850,00 гривень у строк до 03.12.2014року, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,0% річних та комісійні винагороди.

Згідно з довідкою №2346 від 11 липня 2008 року Філія-Хустське відділення №7290 ВАТ «Ощадбанк» повідомляє, що по кредитному договору №487-А07 від 04.12.2007р. укладеному з гр. ОСОБА_5 , в забезпечення по якому надано в заставу автомобіль КІА марки Сеrato, повністю погашено суму кредиту та нараховані відсотки.

Також з матеріалів справи вбачається, що 30.09.2008р. між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №1586-002/08Р, відповідно до якого банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 35700 доларів США для споживчих цілий, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна. 27.02.2012р. між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1586-002/08Р від 30.09.2008р. (кредитний договір №1586-001/12Р). В забезпечення даного договору також між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_20 укладено договір поруки.

30.09.2008 р. між ОСОБА_21 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., що підтверджується договором № 3449 від 30.09.2008р.

Відповідно до довідки № 430-28/2508 від 11.01.2019р., станом на 10.01.2019р. зобов?язання за кредитним договором №1586-001/12Р від 30.09.2008р. ОСОБА_5 перед АТ «Правекс Банк» виконані в повному обсязі.

Згідно Акту проживання особи (-іб) без реєстрації №213 від 22.02.2021 сусіди ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , мешканці будинку АДРЕСА_4 склали цей акт про те, що ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_5 даного будинку проживає без реєстрації з 2008 року і по даний час. При цьому, ОСОБА_22 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_6 , ОСОБА_24 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_7 .

Згідно з довідкою ТОВ «Управління житлом» від 22.02.2021року №214 ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації згідно Акту №213 від 22.02.2021.

11.03.2019р. між ОСОБА_5 та АТ «Пумб» було укладено кредитний договір №001 на суму 23 043 грн. строком до 11.03.2021року. Станом на 07.05.2020 року кредитні зобов`язання за даним договором виконані в повному обсязі, що підтверджується довідкою №UZG-50.4/128 від 07.05.2020р.

01.08.2019р. між ОСОБА_5 та Першим українським міжнародним Банком було укладено кредитний договір №801 для придбання телефону, периферії та аксесуарів для мобільного телефону на суму 7241грн. строком до 01.08.2021року Станом на 07.05.2020 року кредитні зобов`язання за даним договором виконані в повному обсязі, що підтверджується довідкою №UZG-50.4/129 від 07.05.2020р.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

22.04.2020 приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. відкрила спадкову справу №65771811.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна №300182232 від 17.02.2022р. 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №155 від 05.02.2021р., видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами 1 та 2 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

Відповідно до ч.1ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ст. 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, при вирішенні спору про поділ майна необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17).

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У заявленому позові позивач ОСОБА_2 вказує, що вона разом з ОСОБА_5 спільно проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з 2000 року по 21 березня 2020 рік, та придбали автомобіль марки KIA Cerato чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 ; та квартиру АДРЕСА_8 .

Колегія суддів, здійснивши аналіз наданих позивачем доказів в підтвердження поданого позову та оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, якими вона обґрунтовує заявлені вимоги.

Вищевказаними матеріалами справи доведено, позивачка ОСОБА_2 з 11.08.1988 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 , який розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.1999 року. Однак, реєстрація розірвання даного шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану відбулася 05.09.2008 року.

Відповідно до ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на момент розірвання за рішенням суду шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 і регулював порядок і умови припинення шлюбу, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Таким чином, шлюб між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_13 припинено 05.09.2008 року, про що зроблено відповідний актовий запис №285, а тому встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в період з 2000 року по 05.09.2008 року виключається, а заявлені вимоги в цій частині не підлягають до задоволення, оскільки до 05.09.2008 року позивачка перебувала у нерозірваному шлюбі з іншим чоловіком ОСОБА_13 .

Матеріалами справи доведено, що автомобіль марки KIA Cerato чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 було придбано ОСОБА_5 згідно договору купівлі- продажу від 29.11.2007 року за рахунок отриманого кредиту за кредитним договором №487-А07 від 04.12.2007р., зобов`язання за яким повністю погашено станом на 11.07.2008 року, що стверджено довідкою №2346 від 11.07.2008 року Філія-Хустське відділення №7290 ВАТ «Ощадбанк». Таким чином, даний автомобіль набуто ОСОБА_5 та повністю виплачено його вартість за рахунок кредитних коштів до розірвання шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_13 , а тому такий не може бути визнаний і не підлягає визнанню спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Окрім того, згідно з п.1 розділу VII Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, які виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

З наведеного вбачається, встановлення фактів проживання однією сім`єю в період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено.

За таких обставин вимога ОСОБА_2 про встановлення факту проживання у шлюбних відносинах з ОСОБА_5 з 2000 року до 01 січня 2004 року взагалі не може бути задоволена.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_8 , була придбана ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу від 30.09.2008 року за рахунок отриманого кредиту за кредитним договором №1586-002/08Р, зобов`язання за яким повністю погашено станом на 10.01.2019 р., що стверджено довідкою №430-28/2508 від 11.01.2019р. Таким чином, джерелом придбання даної квартири є кредитні кошти, які отримані ОСОБА_5 .

Натомість, позивачем ОСОБА_2 не подано жодних доказів, які б підтверджували наявність у неї будь яких доходів, а також грошових коштів на придбання даного майна та погашення кредиту. З наданої позивачем трудової книжки вбачається, що в ній міститься останній запис про прийняття її на роботу торговим агентом 01.05. 2006 року та звільнення її з роботи за власним бажанням 02.06.2009 року. Інших належних та допустимих доказів, які підтверджували трудову діяльність ОСОБА_2 і отримання відповідних доходів, матеріали справи не містять.

Таким чином позивачем не подано доказів, які б підтверджували її спільну участь з ОСОБА_5 коштами або працею у придбанні вказаної квартири.

В підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_8 з 2008 року і по даний час без відповідної реєстрації, позивач Шикітка посилається на Акт проживання особи (-іб) без реєстрації №213 від 22.02.2021, який складений сусідами: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , мешканцями будинку АДРЕСА_4 та на довідку ТОВ «Управління житлом» від 22.02.2021року №214. Однак, як вбачається із вказаного акту, ОСОБА_22 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , а ОСОБА_24 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , тобто за іншими адресами. Тобто, даний акт складений двома особами, які не зареєстровані в будинку АДРЕСА_4 , та у відсутності даних, що такі проживають у вказаному будинку. А довідка ТОВ «Управління житлом» від 22.02.2021року №214 видана на підставі Акту №213 від 22.02.2021.

Дані документи не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які підтверджують факт спільного проживання позивачки з 2008 року по 2021 рік у вказаній квартирі з ОСОБА_5 однією сім`єю, їх спільний побут, взаємні права та обов`язки.

Позивачкою також не подано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували наявність з ОСОБА_5 спільного господарства, побуту, спільного бюджету, придбання майна для спільного користування, спільної участь в утриманні житла, його ремонт та інше, що вказувало б на наявність фактичних шлюбних відносин. .

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність їх на святкуванні свят, в підтвердження якого позивачкою надано світлини, за відсутності вищевказаних ознак, не можуть свідчити, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 склались та мали місце усталені відносини, притамані подружжю.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, не врахував вищенаведених фактичних обставин справи та вимог закону, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки, та неправильно дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2000 року по 21 березня 2020 року, визнання вказаної квартири та автомобіля їх спільною сумісною власністю, права позивачки на частину вказаного майна, скасування свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 , та безпідставно задовольнив заявлений позов.

Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні заявленого позову з вищенаведених підстав.

Керуючись статями 374,376,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2022 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Малинич Наталія Анатоліївна про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності 1/2 спільного майна, скасування свідоцтва про право на спадщину відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2024 року .

Головуючий:

Судді: