ПОСТАНОВА

Іменем України

01 березня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/1356/23

провадження № 22-ц/4809/415/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 грудня 2023 року у складі головуючого судді Варакіної Н. Б.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

27.02.2023 Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» (далі ОКВП «Дніпро-Кіровоград») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у сумі 22243,36 грн, 3% річних в сумі 279,02 грн, індекс інфляції в сумі 1519,15 грн, а також судовий збір в розмірі 2684 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», починаючи з 01.04.2012 позивач надає споживачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Вказує, що шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 між позивачем та відповідачем виникли фактичні договірні відносини щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення. Споживачу послуг за адресою: АДРЕСА_1 надано послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в період з 01.08.2019 по 31.12.2022 включно.

Станом на 01.01.2023 заборгованість відповідача становить 22243,36 грн.

Зазначає, що на підставі ст. 625 ЦК України відповідачу нараховано індекс інфляції в сумі 1519,15 грн, та 3% річних в сумі 279,02 грн за період з 01.08.2019 по 31.12.2022.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 грудня 2023 року відмовлено у задоволені позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щопозивачем не надано належних доказів того, що позивачем ОКВП «Дніпро-Кіровоград» надавалися відповідачу як споживачу, послуги з водопостачання та водовідведення в квартиру АДРЕСА_2 , в період з 01.08.2019 по 31.12.2022, та їх отримання відповідачем за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд вважав недоведеними вимоги позивача ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про стягнення з відповідача боргу за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.08.2019 по 31.12.2022 в розмірі 22 243,36 грн, а також в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних, що становить 279 грн. 02 коп., індекс інфляції, що становить 1 519 грн. 15 коп., а всього 24 041 грн. 53 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» боргу за послуги водопостачання та водовідведення у сумі 22243,36 грн, 3% річних в сумі 279,02 грн, індексу інфляції в сумі 1519,15 грн, а також судового збору - 2684 грн.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що 15 червня 2023 року відповідачем подано відзив з порушенням вимог статті 178 ЦПК України, а саме: копія відзиву не була направлена позивачу, не надано доказів направлення відзиву позивачу, не вказано поважних причин пропуску строку ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк. Також, відповідачем не було подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, відповідно до статті 127 ЦПК України.

Позивач був позбавлений права на подання відповіді на відзив, передбаченого статтею 179 ЦПК України.

Зазначає, що договір дарування частки секції від 27 жовтня 2017 року, згідно якого ОСОБА_1 є дарувальником, не містить відомостей про передачу безоплатно у власність квартири АДРЕСА_2 , а вказує на передачу безоплатно у власність в рівних частках 10/100 (десять сотих) частки секції під номером АДРЕСА_4 . У договорі дарування не відображено, яку саме квартиру в будинку АДРЕСА_5 подарував відповідач.

Зазначає, що надана копія договору дарування містить лише предмет договору та інші умови, строк, порядок передачі та прийняття предмета дарування, запевнення та гарантії дарувальника та обдаровуваного, права та обов`язки сторін не містяться у наданій копії договору дарування.

Посилається на те, що 15 вересня 2017 року між ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання населенню послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, де зазначено надання послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що реєстрація місця проживання за однією адресою, не звільняє від сплати за житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання та отриманням послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Позивач ОКВП «Дніпро-Кіровоград» відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», починаючи з 01.04.2012 надає споживачам послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Позивачем надано копію договору про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення особового рахунку № НОМЕР_2 від 15.09.2017, згідно якого ОКВП «Дніпро-Кіровоград» і ОСОБА_1 погодили надання та отримання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Вказаний договір містить дані паспорта серія та номер НОМЕР_3 від 24.02.98, підпис від імені ОСОБА_1 відсутній.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 з оплати за водопостачання та водовідведення за період з 08.19 по 12.22 за адресою: АДРЕСА_1 наявна заборгованість у сумі 22243,36 грн (а.с.4).

Також позивачем надано розрахунок 3 % річних та індексу інфляції відповідно д ост. 625 ЦК України ОСОБА_1 на суму 279,02 грн - 3% річних, та 1519,15 грн - індекс інфляції (а.с.5).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.10.2023 відомості про реєстрацію речових прав на квартиру АДРЕСА_2 відсутні (а.с.25).

Відповідно до довідки №004509/1 від 22.03.2023 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , з 20.04.2018 по теперішній час (а.с.10).

У копії паспорта відповідача серія та номер НОМЕР_3 містяться штемпелі про реєстрацію місця проживання з 23.12.2003 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29), 20.04.2013 зняти з місця реєстрації за вказаною адресою, та з 20.04.2018 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.30).

Згідно копію договору дарування частки секції від 27 жовтня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 2466, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О. П., Юдін О. Ю. подарував ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках 10/100 частки секції під номером АДРЕСА_4 (а.с.34-35).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до цієї норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи норми ч. 3 ст. 13 та ст. 49 ЦПК України позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Тлумачення вказаних процесуальних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

В обґрунтування доводів позовної заяви та апеляційної скарги про наявність у відповідача боргу за водопостачання та водовідведення у розмірі 22243,36 грн, яка підлягає стягненню позивач посилається на те, що шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_2 та видачею абонентської книжки відповідач вступив у фактичні договірні відносини з підприємством. Відповідачу надано послуги з централізованого водопостачання на суму 24041,53 грн за період з 01.08.2019 по 31.12.2022 включно.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690, передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення договору.

Статтею 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено обов`язок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №638/11034/15-ц від 10.12.2018.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).

В обґрунтування доводів позовної заяви та апеляційної скарги щодо існування договірних відносин з відповідачем ОКВП «Дніпро-Кіровоград», як на доказ посилається на договір про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення особового рахунку № НОМЕР_2 від 15.09.2017, копію якого додано до позовної заяви.

При досліджені вказаного доказу встановлено, що договір заповнено рукописним текстом від імені ОСОБА_1 , вказано дані паспорта серія та номер НОМЕР_3 від 24.02.98, при цьому договір підписано лише уповноваженою особою ОКВП «Дніпро-Кіровоград», а підпис Юдіна О. Ю. відсутній (а.с.6).

Колегія суддів вважає, вказаний документ не є належним доказом наявності між ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та ОСОБА_1 договірних відносин з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд огрунтовано дійшов висновку про те, що ОКВП «Дніпро-Кіровоград» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження надання ОСОБА_1 як споживачу, послуг з водопостачання та водовідведення у квартиру АДРЕСА_2 , в період з 01.08.2019 по 31.12.2022, отримання цих послуг відповідачем, та наявність у нього боргу в розмірі 22 243,36 грн.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

С. М. Єгорова

Судді

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник