ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/517/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/2181/23 Категорія: 310020000 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді Гончар Н.І., Новіков О.М.

розглянув у порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.12.2023 (повний текст складено 13.12.2023, суддя в суді першої інстанції Сакун Д.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

адвокат Трохименко Н.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду у вересні 2023 року з позовом, яким просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і до повноліття дитини.

В обґрунтування зазначала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний момент розірваний. Від спільного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю. Позивач не може самостійно забезпечити відповідний рівень життя сина, тому вважає, що здоровий та працездатний батько зможе сплачувати аліменти на рівні частки з усіх видів заробітку.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.12.2023 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.09.2023 і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд виходив з того, що причини для звернення до суду з вказаним позовом є обґрунтованими, а доказів, які б давали підстави вважати, про неможливість надання допомоги батька на утримання дитини відсутні.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав 06.02.2024 апеляційну скаргу, якою просить рішення суду першої інстанції змінити в розмірі частки стягнення з на 1/8 частину всіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 14.09.2023 і до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття.

Скаржник вказує на те, що на момент винесення рішення про стягнення аліментів у нього змінився сімейний стан 28.04.2023 він одружився і ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народився син ОСОБА_5 . На даний час на його утриманні перебувають чотиримісячна дитина і дружина. Крім того, власного житла він не має, не даний час не працює, він не має витрат, які свідчили б про наявність доходів, що перевищують мінімальну заробітну плату у зв`язку з чим він і просить про зменшення розміру аліментів.

ОСОБА_2 зазначає, що при розгляді справи порушено принцип змагальності сторін, оскільки він не отримував від суду жодних документів та не знав про існування позову, у зв`язку з чим був позбавлений права скористатися правовою допомогою, надати свій відзив на позов, висловити свої аргументи та заперечення з доказами на спростування вимог позивача. 12.01.2024 отримав копію рішення, направленого простим поштовим відправленням.

Також скаржник зазначає, що проти вимог позивача не заперечує і не заперечує проти утримання дитини, однак вважає, що розмір аліментів має бути визначений в розмірі 1/8 частини від усіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, оскільки судом не було враховано, що на його утриманні перебувають ще одна дитина та дружина.

Відзиву на вказану апеляційну скаргу не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів у розмірі меншому, ніж сто прожиткових мінімумів для працездатних осіб. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Апеляційний суд приймає до уваги докази, подані відповідачем до апеляційної скарги, які не були предметом дослідження суду першої інстанції, зважаючи на те, що розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та в матеріалах справи наявний конверт, адресований відповідачу з ухвалою суду та матеріалами позовної заяви (а.с.30), який згідно поштової відмітки повернувся через відсутність адресата за вказаною адресою, що свідчить про необізнаність відповідача про розгляд справи судом першої інстанції та неможливість подати докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 27.06.2017 у Звенигородському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис за №73, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося на - « ОСОБА_7 ».

Сторони згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 13.10.2017, виданого Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про що в Книзі реєстрації народжень 13.10.2017 року зроблено відповідний актовий запис за № 180. Батьками дитини записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.02.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 20.03.2023 року.

Відповідно до довідки про склад сім`ї №227 від 07.09.2023 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та має такий склад сім`ї : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 син, який фактично проживає з матір`ю в Норвегії, Овре-Ардаль.

Такими є фактичні обставини, встановлені судом, які сторонами під сумнів не ставляться.

За доводами позивача сторони мають спір щодо сплати відповідачем, який проживає окремо від спільної дитини, аліментів на її утримання.

Вказане питання має таку правову регламентацію.

Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч.3 ст.181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналогічні роз`яснення містить п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою ВРУ №789-Х1І від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У даній справі встановлено, що спільний неповнолітній син сторін знаходиться на утриманні матері, з якою проживає, що під сумнів при апеляційному перегляді справи не ставиться.

Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття - ст.180 СК України.

За наявності між батьками спору щодо здійснення обов`язку утримувати дітей тим з батьків, який за наданими доказами безпосередньо не утримує дитину, суд першої інстанції в цій справі прийшов до вірного висновку про те, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання спільної з позивачем дитини.

Одночасно апеляційний суд приймає до уваги, що відповідач має на утриманні малолітнього сина від іншого шлюбу. Зазначені обставини в силу положень ст.182 СК України повинні бути враховані при визначенні розміру аліментів.

Таким чином суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на утримання дитини, не повністю врахував обставини справи.

Апеляційний суд вважає, що з відповідача у даній справі має бути стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів позивача, що належним чином відповідатиме інтересам дитини, враховуватиме матеріальне та сімейне становище платника аліментів та відповідатиме приписам ч.2 ст.182 СК України про мінімальний розмір аліментів.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.12.2023 у даній справі слід змінити через неповне з`ясування обставин справи, зменшивши розмір аліментів.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.12.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини змінити в частині розміру аліментів, які стягуються з відповідача, визначивши його у виді 1/6 частини всіх видів його доходу щомісячно.

У решті рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.12.2023 у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 06.03.2024.

Суддя-доповідач

Судді