УХВАЛА

21 березня 2024 року

м. Київ

справа № 199/7055/23

провадження № 61-3618ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу Дніпровської міської радина ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення про розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської радипро визнання незаконним та скасування рішення про розірвання договору оренди землі.

Також, у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення про розірвання договору оренди землі, заборонено Дніпровській міській раді та будь-яким особам до моменту набрання рішенням законної сили у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення про розірвання договору оренди землі вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення від 23 лютого 2022 року № 218/16 щодо розірвання договору оренди землі від 01 липня 2014 року (державна реєстрація від 01 липня 2014 року № 6183582), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М. Є., зареєстрованим в реєстрі за № 1822, укладеного з землекористувачем ОСОБА_1 стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :01:075:0042.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення. Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2023 року залишено без змін.

11 березня 2024 року Дніпровська міська радазвернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи Дніпровської міської ради обґрунтовано тим, що судами першої та апеляційної інстанційне наведено жодних мотивів та підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, не обґрунтовано необхідності накладення зоборон щодо спірного майна.

Згідно з частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 2, 10 частини першої, частини другої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду

у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження

№ 14-729цс19), а також Верховним Судом у постановах від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21), від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21 (провадження № 61-14463св21), від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21).

Звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 , зазначав, що відповідно до оскаржуваного рішення від 23 лютого 2022 року № 218/16 договір оренди землі від 01 липня 2014 року є чинним до дати внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення іншого речового права - права оренди землі. У разі, якщо відповідні зміни щодо реалізації (на підставі) оскаржуваного рішення від 23 лютого 2022 року № 218/16 будуть внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то у нього виникне необхідність заявлення до суду додаткових позовних вимог, а саме: щодо приведення правовідносин до первісного стану, зокрема, щодо поновлення дії договору оренди землі від 01 липня 2014 року та поновлення запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право оренди землі, державну реєстрацію якого проведено 01 липня 2014 року. У свою чергу, відповідні обставини значно збільшать судові витрати, а також можуть зробити неможливим або значно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Врахувавши вищезазначені обставини, відомості про розташування на земельній ділянці будівель і споруд, а також те, що між сторонами виник спір щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди землі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов достатньо обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Суди попередніх інстанцій достатнім чином мотивували свої висновки, щодо забезпечення позову шляхом заборони Дніпровській міській раді та будь-яким особам до моменту набрання рішенням законної сили вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо розірвання договору оренди землі від 01 липня 2014 року на підставі оспореного рішення міської ради.

Застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову за обставин цієї справи не є обтяжливим для відповідача та не порушує його права. Окрім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими.

Застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову за змістом не є тотожними позовним вимогам.

Необхідно звернути увагу, що Дніпровська міська рада має можливість скористатись правами, передбаченими статтями 158, 159 ЦПК України.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правильне застосовування судами положень статей 149, 150 ЦПК України не викликає розумних сумнівів.

Колегією суддів також взято до уваги, що спір по суті позовних вимог вирішений рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2024 року.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга

Дніпровської міської ради на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення про розірвання договору оренди землі - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович