Справа № 464/6932/20
пр.№ 2/464/116/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі головуючого судді Мички Б.Р.,

за участю секретаря судового засідання Карпенко Ю.В.

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права на частку у спільному майні, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в:

04.12.2020 року позивач ОСОБА_2 подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій, просить визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 спільного майна подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та легковий автомобіль марки MINI COOPER, 2015 року випуску, р/н НОМЕР_1 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебували у шлюбі з 28.04.2014 року, від якого мають спільну дитину - дочку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час шлюбу сторони мають спільне набуте майно, яке є предметом спору. Зазначене майно оформлено та документально знаходиться у власності відповідача. Так, право власності на квартиру відповідачка набула на підставі договору про участь у фонді фінансування будування № 78/У4 від 28.10.2016р., укладеного з ТОВ «Фінансова компанія «Новий Львів». Позивач також зареєстрований та проживає у зазначеній квартирі. Автомобіль був придбаний за 16 тисяч доларів США і також був зареєстрований на відповідачку 03.01.2019р. Зазначене вище майно було придбане сторонами під час перебування у шлюбі за власні кошти. Кошти на придбання майна складалися з «весільних» грошей (15 тисяч доларів США), ще 15000 доларів США надала мати позивача, решту надали батьки відповідачки. Позивач працював на роботі, пов`язаною з частими виїздами за кордоном, чим заробляв кошти на утримання родини. Зокрема, за період з 2014 по 06.07.2017р. тільки на картку позивача було зараховано 184 350 грн., не рахуючи готівкову форму оплати праці за кордоном - додаток №11. Відповідач працювала бухгалтером у ТОВ «Приват - автотранс» (з 02.06.2014 по 14.02.2018р.), перебувала у декретній відпустці та у відпустці по догляду за дитиною. Враховуючи зазначене, тобто постійну відсутність позивача перебування за кордоном, та перебування відповідача постійно на місці, позивач не заперечував, щоб усе майно вона оформляла на себе. На момент звернення до суду між позивачем та відповідачем виникли непорозуміння та сімейні проблеми, згоди щодо поділу спільного сумісного майна не досягнуто. Враховуючи зазначене, позивач звертається до суду з позовною заявою про визнання його права власності на 1/2 частку майна, яке було набуто під час, перебування у шлюбі.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче провадження.

17.02.2021 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, у якій просив вимогу про стягнення витрат по сплаті судового збору виключити з позовної заяви.

12.03.2021 року предстаник ОСОБА_3 ОСОБА_5 подала відзив на позовну заяву, у якому вказала, що відповідач не заперечує, що в шлюбі за спільні кошти ними придбано певне майно, зокрема транспортний засіб марки МІНІ модель СООPER, 2015 року, д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 16 тисяч доларів США. Що стосується квартири то така придбана за особисті кошти відповідачки і є її особистою приватною власністю, незважаючи на придбання її в період шлюбу. Вказує, що позивач вводить суд в оману, оскільки весільних коштів було не більше 10000 доларів США, частину яких було витрачено ще задовго до придбання спірної квартири, а матірю позивача було надано кошти в сумі, еквівалентній 12000 доларів США, які було витрачено на придбання автомобіля та частково на ремонт квартири.

12.03.2021 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю. В обгрунтування позову покликається на те, що не заперечує, що перебуваючи в шлюбі за спільні кошти ними придбано певне майно, зокрема транспортний засіб марки MINI модель COOPER, 2015 року, номер державної реєстрації НОМЕР_1 вартістю 16 тис. доларів США. Що стосується квартири АДРЕСА_2 , то така була придбана нею за особисті кошти та відповідно, є її особистою приватною власністю, незважаючи на придбання її в період шлюбу. Вказала, що вона внесла до Фонду фінансування будівництва суму коштів, яка становить 787442 грн., що еквівалентно 39273, 88 доларів США за квартиру двома платежами: перший 420089 грн., які були її особистими коштами, які вона отримала від батька в позику, другий 367353, 00 грн. кошти батька, який і здійснив вказаний платіж. У зустрічній позовній заяві позивачка просила визнати за нею право особистої приватної власності на спірну квартиру, яка придбана нею на підставі Договору №78/У4 про участь у фонді фінансування будівництва від 28 жовтня 2016 року укладеного з ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів».

22.03.2021 року позивач подав відповідь на відзив в якому зазначив, що твердження відповідачки про те, що дане майно придбане за власні кошти є суб`єктивною позицією відповідачки, яке не підтверджене жодним доказом. Зазначає що суд не зобов`язаний та не має права встановлювати набуття відповідачем майна за її особисті кошти інакше, як на підставі наданих до суду доказів, яких не було надано. Також для спростування тверджень відповідачки та для всебічного та повного з`ясування усіх обставин справи, позивач також додатково надав виписки по своїм рахункам у «Приватбанку».

29.03.2021 року відповідачка подала до суду додаткові пояснення щодо прийняття зустрічного позову та заперечення в порядку ст.180 ЦПК України в якому зазначає, що суд повинен встановлювати не тільки факт набуття спільного майна, але і джерело за яке майно було набуто. Заперечує твердження позивача щодо обставин, які той викладав у своєму запереченні на відзив.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28.09.2021 року призначено у даній справі судову автотоварознавчу та судову оціночно-будівельну експертизу з метою визначення вартості спірного майна та подальшого укладення мирової угоди.

04.02.2022 року у суд повернено матеріали справи із висновками експерта, ухвалою суду від 15.08.2022 провадження у справі поновлено.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом первісний позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, зазначивши, що аргументи сторони відповідача не спростовують викладені у позові обставини, та просить суд позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

У судове засідання 06.03.2024 представник відповідача за первісним позовом не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У попередніх судових засіданнях представник відповідача за первісним позовом заперечила проти первісного позову, вказала, що подали до суду зустрічну позовну заяву якою просили визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру за АДРЕСА_1 . Крім цього, вказала, що відповідачка на придбання вказаної квартири мала свої грошові кошти, а також частину коштів надав її батько. Проти задоволення позовних вимог та поділу легкового автомобіля марки MINI COOPER, 2015 року випуску, р/н НОМЕР_1 не заперечила.

Заслухавши представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що спірну квартиру, а також автомобіль було придбано за час перебування сторін у шлюбі, за спільні кошти подружжя та у інтересах сім`ї, а відтак придбана квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу між ним та відповідачем.

Водночас, відповідач, покликається на те, що квартира придбана за її особисті кошти, та частково за позичені кошти в батька, тому є її особистою власністю. Крім цього, щодо визнання автомобіля спільним майном подружжя не заперечила, вказала, що він придбаний за спільні кошти подружжя.

З вищенаведено вбачається, що стороною відповідача не заперечується факт купівлі автомобіля за спільні кошти подружжя, тому позовна вимога щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 спільного майна подружжя, а саме легковий автомобіль марки BMW MINI COOPER, д.н.з. НОМЕР_1 , 2015 підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку аргументам сторін щодо квартири, суд вважає аргументи сторони позивача належним чином обґрунтованими та мотивованими, а аргументи сторони відповідача недостатніми для задоволення її вимог.

Так, при вирішенні даного спору суд виходить з презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу та з заперечення відповідача, що майно не є спільною сумісною власністю, тобто оспорення даної презумпції ним, а тому ключовим при вирішенні спору між сторонами є визначення питання за які та чиї кошти було придбано спірне майно, а також мета придбання вказаного майна.

Як вбачається із матеріалів справи сторони перебували у шлюбі з 28.04.2014 року по 07.07.2021 року, від якого мають спільну дитину - дочку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час шлюбу на ім`я відповідача придбано майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , а також легковий автомобіль марки BMV MINI COOPER, 2015 року випуску, р/н НОМЕР_1 , вказані обставини сторонами не оспорюються.

Квартира придбана на підставі Договору №78/У4 про участь у фонді фінансування будівництва від 28 жовтня 2016 року укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий Львів» за 787 442, 00 грн. Зокрема, відповідно до копії платіжного доручення №5 від 01.11.2016 року відповідач ОСОБА_2 здійснила перший платіж за квартиру у розмірі 420089, 00 грн.; згідно копії квитанції від 03.11.2016 року, вбачається, що другий платіж за квартиру здійснив батько відповідачки ОСОБА_6 у сумі 367353, 00 грн. (а.с.92 Т.1) 14 вересня 2019 року ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Допитана, як свідок сторони позивача, ОСОБА_7 надала суду показання, за змістом яких вона повідомила, що сторонами по справі є її син та невістка. Із ними перебуває в нормальних відносинах, проживає окремо від них. Вказала, що спірна квартира придбана в інтересах сім`ї за спільні кошти подружжя, частину яких у розмірі 15000 доларів США надала вона з чоловіком. В подальшому батьки невістки також допомагали, передавали кошти на придбання меблів, її чоловік з сином виготовляли меблі у квартиру.

Допитаний, як свідок, ОСОБА_6 надав суду показання, за змістом яких повідомив, що його донька ОСОБА_3 розірвала шлюб із ОСОБА_8 . Перебуваючи у шлюбі вони хотіли купити нову квартиру, однак їм не вистачило коштів, тому вона хотіла продати квартиру у Кривому Розі або взяти кредит. Однак, він запропонував їй надати та надав кошти у сумі 15000 доларів США для купівлі цієї квартири про, що написав розписку, копія якої долучена до матеріалів справи. Повідомив, що іншу частину коштів сам особисто вніс на рахунок забудовника. Крім цього, серед коштів, які були внесені за квартиру були особисті кошти його дочки. Вказав, що йому не відомо чи батьки позивача давали кошти на квартиру.

Суд зазначає, що сторонами не заперечується факт придбання спірного майна за час перебування їх у шлюбі, однак сторона відповідача оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на квартиру, покликаючись на те, що вона була придбана нею особисто та для власних потреб за особисті кошти та кошти батька.

Допитані в ході судового розгляду свідки надали свої пояснення із змісту яких дана квартира придбавалась в інтересах новоствореної сім`ї сторін у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем надано суду копію розписки від 04.09.2016 року, з якої вбачається, що вона отримала в батька ОСОБА_6 в борг грошову суму в розмірі 15000 доларів США, зобов`язалася повернути позику в строк до 04.09.2026 року. У випадку неможливості повернення позики у встановлений строк, зобов`язалася відчужити на користь своєї сестри ОСОБА_9 належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Оригінал розписки за клопотанням сторони позивача та на вимогу суду не надано.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

За наведеного, оскільки оригінал розписки не надано за клопотанням сторони позивача та на вимогу суду?тоді такий письмовий доказ відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України судом не береться до уваги.

Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Відтак, суд критично оцінює аргументи сторони відповідача про те, що вказана квартира була придбана для неї особисто, оскільки такі не підтверджені достатніми фактичними даними та суперечать показам свідків, з показань яких вбачається, що вказана квартира придбана для потреб сім`ї. Окрім того, суд не може обгрунтовувати своє рішення показаннями свідка ОСОБА_10 щодо передачі ним коштів у вигляді позики для придбання спірної квартири, оскільки таке буде суперечити вимогам ст. 218 ЦК України. Разом з тим, свідок ОСОБА_11 не позбавлений права вимагати повернення таких коштів.

Викладене у своїй сукупності, на переконання суду, свідчить про придбання квартири, зокрема в інтересах сім`ї, а відтак вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити повністю, а в зустрічному позові відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права на частку у спільному майні - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 спільного майна подружжя, квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 спільного майна подружжя, легковий автомобіль марки BMW MINI COOPER, д.н.з. НОМЕР_1 , 2015 року випуску.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.03.2024 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Б. Р. Мичка