КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6205/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024року м. Київ

Справа № 756/5428/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Ратнікової В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Белоконної І. В.

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У липні 2022 року позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що банк пропонує необмеженому колу фізичних осіб ? резидентів України скористатися банківськими послугами щодо продуктів monobank Universal Bank, для чого пропонує приєднатися до опублікованих на сайті Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank Universal Bank. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень.

Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал банк» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням http://www/monobank.ua/terms.

Позивач вказував, що 02.03.2019 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 02.03.2019 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку зазначених документів, що складають договір, та зобов`язалася виконувати його умови.

На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 50 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № НОМЕР_1 .

AT «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не сплатив щомісячні мінімальні платежі, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Станом на 28 грудня 2021 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 112 572,12 грн., яка складається із: 112 572,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 02 березня 2019 року у розмірі 112 572 грн. 12 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що надані позивачем документи не можуть бути безспірним доказом наявності заборгованості та обґрунтування її дійсного розміру. Розрахунок заборгованості та рух коштів по картці, які додані позивачем до позовної заяви, не містять таких обов`язкових реквізитів як посада осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення. Наданий позивачем розрахунок заборгованості створений в односторонньому порядку без участі відповідача і тому не може бути визнаним належним та допустимим доказом у справі.

Відповідач не мала можливості здійснювати користування кредитними коштами у розмірі, більшому ніж 50 000 грн. (кредитний ліміт), проте заборгованість банком нарахована у розмірі 112 572,12 грн., що на 62 572,12 грн. більше, ніж встановлений банком кредитний ліміт.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, які додані позивачем до позовної заяви, відповідач розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву.

Представник позивача АТ «Універсал Банк» подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують, що між сторонами у справі був укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі, умови якого позивач виконав. Наданий банком розрахунок заборгованості відповідача є належним доказом, яким підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.03.2019 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг «Monobank», відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 50 000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 10-27).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором від 02.03.2019 року заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 02.03.2019 року станом на 28.12.2021 року складає 112 572,12 грн. (а. с. 6-9).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 02.03.2019 року, внаслідок чого станом на 28.12.2021 року в неї утворилася заборгованість у розмірі 112 572,12 грн., яка складається із: 112 572,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної кредитної заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду про наявність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи зміст викладених норм, вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно з ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як зазначив позивач, особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг заповнила і підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою власноручного підпису.

Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта ОСОБА_1 .

У анкеті-заяві відповідач просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт, відповідно до умов договору.

У анкеті-заяві міститься згода ОСОБА_1 про те, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими вона ознайомилася, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.

У п. 6 анкети-заяви відповідач вказала, що просить вважати наведений у анкеті-заяві зразок власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими. У цьому ж п. 6 анкети-заяви відповідач засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору.

Відповідач підтвердила в анкеті-заяві, що усі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися нею та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали.

Отже, матеріалами справи підтверджено належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставлення електронного цифрового підпису сторін.

Заповненням анкети-заяви відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 02.03.2019 року, а також, засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 3 анкети-заяви підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг (згідно з вимогами чинного законодавства) та отримала їх примірники у мобільному додатку.

Наведеним спростовуються доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що матеріали справи не місять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою відповідач розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву.

Відповідач помилково посилається на висновки, зроблені Верховним Судом в постанові від 17 липня 2019 року у справі № 175/4576/14, про те, що за відсутності підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки цей висновок зроблений судом касаційної інстанції щодо інших кредитних угод, з іншими умовами, правилами та сторонами, зокрема у кредитних відносинах, які виникли на підставі договору, укладеного у простій письмовій формі відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно анкети-заяви відповідачем згенерована ключова пара з особистим ключем, яка використовувалася для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку (електронний сервіс банку для надання банківських послуг клієнту), з метою засвідчення її дій згідно з договором про надання банківських послуг.

Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Позивач на підтвердження існування заборгованості у відповідача за кредитним договором надав розрахунок заборгованості за договором від 02.03.2019 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 (а. с. 6-9) та виписку про рух коштів по картці від 30.09.2022 року, яка містить інформацію про здійснені відповідачем операції по картці за період із 02.03.2019 року до 28.12.2021 року (а. с. 65-72).

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Отже, надана позивачем виписка про рух коштів по картці від 30.09.2022 року підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також розміру заборгованості за кредитом.

Як вбачається з наданої позивачем виписки з карткового рахунку відповідача, вона активно користувалась рахунком, здійснювала з нього платежі, отримувала різноманітні послуги, здійснювала платежі у закладах торгівлі та харчування, переказувала грошові кошти іншим особам, знімала готівку. Рух коштів по картці відповідача свідчить про те, що вона була обізнаною про списання відсотків, оскільки зазначені відомості є у її вільному електронному доступі. Таке активне користування кредитною карткою з доступом до мобільного додатку свідчить про обізнаність відповідача щодо умов кредитування та правил користування послугою електронного банку.

Наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містить детальний розпис нарахованої заборгованості за кредитним договором, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Відповідач не надала суду доказів, які б спростовували визначений банком розмір заборгованості за кредитом.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що вона не мала можливості здійснювати користування кредитними коштами у розмірі, більшому ніж 50 000 грн. (кредитний ліміт), проте заборгованість банком нарахована у розмірі 112 572,12 грн., що на 62 572,12 грн. більше, ніж встановлений банком кредитний ліміт.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги як необґрунтовані з огляду на наступне.

Відповідно до підп. 5.22 п. 2 розділу 2 Умов і правил надання банківських послуг кредит збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, по неустойці, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості. При цьому банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме: відсотків за користування кредитним лімітом, неустойка за простроченні платежі згідно з Тарифами, якщо інше не передбачено умовами цього договору.

Відповідно до виписки про рух коштів по картці від 30.09.2022 року станом на 28.12.2021 року кредитний ліміт складав 50 000 грн., баланс на кінець періоду складав - мінус 62 572,12 грн.

Тобто, заборгованість відповідача у розмірі 112 572,12 грн. складається із повністю використаного відповідачем кредитного ліміту у сумі 50 000 грн. та суми овердрафту (мінусу по картці), який становить - 62 572,12 грн.

Зазначена заборгованість виникла у зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснювала операції щодо поповнення своєї банківської картки (109 271,26 грн.), розмір внесених відповідачем коштів був меншим за поточні витрати по картковому рахунку відповідача (221 843,38 грн.), що підтверджується випискою про рух коштів по картці від 30.09.2022 року.

Зокрема, як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, крім використання кредитного ліміту на суму 50 000 грн., відповідач неодноразово користувалась послугою «переведення витрати у розстрочку» - послугою, за якою банк надає клієнту кредит з метою придбання товару на строк, визначений у заяві, а клієнт зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити комісію за надання фінансового інструменту і відсотки у складі щомісячних платежів. За користування послугою розстрочка передбачена комісія від загальної суми покупки. Договір розстрочки оформляється у мобільному додатку «Monobank» та затверджується електронним цифровим підписом. Відповідно до умов користування розстрочкою та для списання щомісячного платежу, клієнт має поповнити карту на суму регулярного платежу, якщо на рахунку недостатньо коштів, то сума регулярного платежу по розстрочці списується в овердрафт.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем самостійно було оформлено 9 транзакцій в розстрочку на загальну суму 46 061,60 грн., з використанням електронного цифрового підпису, а саме:

- 28.11.2019 року о 17 год. 51 хв. на суму 2381 грн. 60 коп. ( а.с. 79-80),

- 28.11.2019 року о 17 год. 49 хв. на суму 4680 грн. ( а.с. 82 - 84),

- 30.12.2019 року об 11 год. 14 хв. - на суму 5200 грн. ( а.с. 85 - 86),

- 30.12.2019 року об 11 год. 35 хв. на суму 15 600 грн. ( ас. 88-90),

- 30.01.2020 року о 9 год. 28 хв. на суму 10 400 грн. ( а.с. 91- 93),

- 17.02.2020 року о 21 год. 12 хв. на суму 2020 грн. ( а.с. 94- 97),

- 11.03.2020 року о 14 год. 47 хв. на суму 2600 грн. ( а.с. 98-101),

- 31.03.2020 року о 11 год. 50 хв. на суму 1040 грн. ( а.с. 102-105),

- 28.05.2020 року о 14 год. 50 хв. на суму 2080 грн. ( а.с. 106- 109).

Кожна із вищевказаних транзакцій оформлена в розстрочку, терміном на 24 місяці, тип кредиту - невідновлювана кредитна лінія, безготівковим шляхом. Для отримання вказаних кредитних коштів за транзакціями відповідач підписала електронним цифровим підписом : заяву на надання кредиту, паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, з розрахунком щомісячного платежу на погашення суми кредиту.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, встановивши, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит в обумовленій сумі, тоді як ОСОБА_1 неналежно виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість у сумі 112 572,12 грн., що підтверджується належними та допустимими доказами, дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення зазначеної заборгованості з відповідача на користь позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 ,- залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Ратнікова В.М.