КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/2198/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, яку він, як спадкоємець за заповітом, прийняв у встановлений законом строк. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає.

Вказував, що до майна померлого, яким є все майно, в тому числі й однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , відкрита спадкова справа у Дванадцятій київській державній нотаріальній конторі за №698/15, однак свідоцтво про право на спадщину на квартиру видане не було, так як у спадкоємця відсутній оригінал документу, що посвідчує право власності на квартиру, у зв`язку з чим 09.11.2022 року державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Надати оригінал документу, що посвідчує право власності на квартиру, як зазначає позивач, не надається за можливе, оскільки 11.02.2011 року квартира була продана ОСОБА_1 на підставі довіреності від 25.01.2011 року від імені та інтересах ОСОБА_3 , яку ОСОБА_3 не підписував та не видавав.

Вказував, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.03.2015 року було визнано недійсним довіреність, посвідчену 25.01.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В., якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 бути його представником у будь-яких державних та інших підприємствах, організаціях, установах з усіх питань, пов`язаних з управлінням, розпорядженням та експлуатацією (за ціною та на умовах за її власним розсудом) належною йому квартирою АДРЕСА_1 та знаттям його з реєстраційного обліку з адреси вказаної квартири. Договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності від 25.01.2011 року від імені та в інтересах ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , як вказує позивач, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району м. Києва згідно з розпорядженням (наказом) №13530 від 21.11.1996 року та зареєстрованого в БТІ, ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_1 .

Зазначає, що у позивача є копія Свідоцтва про право власності на житло. У здійсненні державної реєстрації за померлим позивачу було відмовлено, оскільки право власності зареєстровано за іншою особою і за життя ОСОБА_3 не здійснив державну реєстрацію рішення Апеляційного суду м. Києві від 02.03.2015 року. Таку реєстрацію він не встиг зробити, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 через 4 дні після винесення апеляційною інстанцією рішення. Таким чином, видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку та здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру відповідно до діючого законодавства неможливо, тобто на теперішній час немає іншого способу, окрім звернення до суду щодо визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга обґрунтована тим, що апелянт є добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки в повному обсязі сплатила грошові кошти за її придбання та при укладені договору купівлі-продажу обумовила із ОСОБА_4 всі істотні умови даного договору, не знала і не могла знати про те, що придбала квартиру в особи, яка фактично не мала права її відчужувати, і при купівлі спірної квартири вжила всіх можливих заходів з метою перевірки дійсності намірів та повноважень володільця на продаж квартири, що в сукупності свідчить та підтверджує те, що ОСОБА_3 мав намір продати спірну квартиру та в подальшому, отримавши грошові кошти від її продажу, фактично схвалив дії ОСОБА_4 щодо продажу спірної квартири, оскільки дії останньої відповідали його волі.

За заявою позивача від 14.05.2015 року Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 698/15.

Під час розгляду цивільної справи №752/12872/15-ц за позовом апелянта до ОСОБА_2 про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на квартиру свідок - адвокат ОСОБА_3 ОСОБА_5 показав суду про те, що проживає у АДРЕСА_3 . У вказаному будинку проживала ОСОБА_4 , яку він знав, так як виросли в одному дворі, й остання завжди вела паразитичний спосіб життя.

Вказав, що ОСОБА_4 попросила його здійснювати захист її співмешканця - ОСОБА_3 , котрий перебував у СІЗО. Показав, що одного разу йому зателефонував ОСОБА_3 і повідомив, що ОСОБА_4 пропала, а потім перетелефонував й повідомив, що її знайшли з пробитою головою в БСМП, але вона приїде і привезе гроші. ОСОБА_4 до квартири не піднімалась, тому він пішов до її квартири. Там була молодша сестра ОСОБА_4 , яка винесла гроші (дві пачки доларів США) і віддала їх молодим людям, які привезли ОСОБА_4 . Також показав, що такі ж свідчення давав в карному розшуку. З приводу продажу квартири показав, що ОСОБА_3 був обізнаним про її продаж.

Вказує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих, що спадкодавцю ОСОБА_3 за життя належала спірна квартира і вона повинна входити у спадкову масу.

Власником спірної квартири станом на момент подання апеляційної скарги є ОСОБА_1 . Окрім того, право користування спірною квартирою мають донька апелянта та малолітня онука апелянта. Спірна квартира єдине житло в апелянта, її доньки та онуки. Також вказує на те, що апелянтом після придбання спірної квартири у 2011 році вже двічі здійснено ремонт житла.

Таким чином рішення Голосіївського районного суду м. Києві від 27 листопада 2023 року по справі №752/17605/22 порушує право апелянта володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном, а також права на користування майном доньки апелянта та малолітньої онуки.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь головуючого судді, представника апелянта, колегія суддів вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 у віці 67 років, про що 11.03.2015 року складено відповідний актовий запис №4666, місце смерті Україна, Київ. Зазначене вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 11.03.2015 року.

Згідно заповіту, який складено 17.08.2011 року та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Громовою О.П., зареєстровано в реєстрі за №5385, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, за яким все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі вбачається, що у вказаному реєстрі зареєстровано спадкову справу, заведену Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою, номер у реєстрі 57445906, спадкодавець ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 звернувся позивач ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять доказів того, що з відповідними заявами звертались інші особи щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Згідно копії свідоцтва, що знаходиться в матеріалах справи, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Також, як вбачається, судами розглядався спір у справі №2-639/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєв Гліб Олегович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Отрок Наталія Володимирівна, про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу та виселення.

Судом першої інстанції у справі №2-639/12 встановлено, що 25.01.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. посвідчено довіреність, якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 бути його представником у будь-яких державних та інших підприємствах, організаціях, установах з усіх питань, пов`язаних з управлінням, розпорядженням та експлуатацією (за ціною та на умовах за її власним розсудом) належною йому квартирою АДРЕСА_1 та зняттям його з реєстраційного обліку з адреси вказаної квартири. 11.02.2011 року ОСОБА_4 , яка діяла на підставі зазначеної довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвим Г.О.

Апеляційний суд міста Києва у своєму рішенні від 02.03.2015 року у справі №2-639/12 зробив висновок про те, що ОСОБА_3 25.01.2011 року не підписував довіреність, якою ОСОБА_4 уповноважена бути його представником у будь-яких державних та інших підприємствах, організаціях, установах з усіх питань, пов`язаних з управленням, розпорядженням та експлуатацією (за ціною та на умовах за її власним розсудом) належною йому квартирою АДРЕСА_1 та знаттям його з реєстраційного обліку з адреси вказаної квартири. Оскільки довіреність на розпорядження квартирою ОСОБА_3 не підписував, відсутні підстави вважати, що він мав волевиявлення на відчуження спірної квартири.

Апеляційний суд міста Києва вказаним рішенням визнав недійсними довіреність, посвідчену 25.01.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В., якою ОСОБА_3 уповноваженим ОСОБА_4 бути його представником у будь-яких державних та інших підприємствах, організаціях, установах з усіх питань, пов`язаних з управленням, розпорядженням та експлуатацією (за ціною та на умовах за її власним розсудом) належною йому квартирою

АДРЕСА_1 та знаттям його з реєстраційного обліку з адреси вказаної квартири; договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 11.02.2011 року між ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності від 25.01.2011 року від імені та в інтересах ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвим Г.О.

Також слід відмітити, що Голосіївським районним судом міста Києва розглядалася справа №752/12872/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за результатом розгляду якої судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин, позивач зазначав, що з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, яка 09.11.2022 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю оригіналу документу, що посвідчує право власності на квартиру.

Відповідно до ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За матеріалами справи позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 за заповітом, який прийняв спадщину. Інших спадкоємців немає.

Разом з тим отримати свідоцтво про право на спадщину не міг, оскільки відсутні оригінали документів, які б засвідчували право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У статті 316 цього Кодексу зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Отже, спадкуванню підлягає майно, яке належало спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Таким чином, враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, є спадкоємцем майна померлого за заповітом, не має можливості оформити в установленому законом порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, що є перешкодою для набуття права ним власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому за ним, як єдиним спадкоємцем, слід визнати право власності на спадкове майно.

У відповідності до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд першої інстанції не вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта, а тому вона ні самостійно, ні через свого представника не має право оскаржувати в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Обставини, на які посилається апелянт, як на підставу своїх вимог і заперечень, є надуманими.

Так, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Суд першої інстанції не приймав судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта - особи, яка не була залучена до участі у справі. Суд першої інстанції правильно вирішив справу. Рішення суду першої інстанції законне і обґрунтоване. При його постановленні порушень норм процесуального права (в тому числі таких, які є обов`язковою підставою для скасування рішення), або неправильного застосування норм матеріального права, суд першої інстанції не допускав.

За таких обставин, у апелянта не має права ініціювати апеляційний перегляд справи та на оскарження судового рішення у цій справі.

Судовим рішенням у цій справі не вирішувалося питання про права, інтереси та (або) обов`язки апелянта. За таких обставин суд своєю ухвалою не має інших альтернатив як закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 року у справі № 911/2635/17).

За п.3 ч.1 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.255, 362, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 25 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: