Справа № 567/43/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

з участю

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Чернова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агро», Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ТОВ «Західна агровиробнича компанія», ТОВ «Захід Агро», в якому просить зобов`язати ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повернути їй земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0050, площею 2,5740 га, яка знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області) та скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мирогощанської сільської ради Дубенського району Рівненської області Балакірева О.О. №41557698 від 12.06.2018, номер запису про інше речове право №10814046 щодо державної реєстрації права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0050, площею 2,5740 га.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 2,5740 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2020.

Зазначає, що в період з листопада 2014 року по березень 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Захід Агро» було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки терміном на 5 років та при цьому можливості їх передачі в суборенду передбачено не було, а в серпні 2022 року їй стало відомо, що на належну їй земельну ділянку за ТОВ «Західна агровиробнича компанія» зареєстровано право оренди, при цьому жодних договорів між ОСОБА_2 та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не укладалося.

Вказує, що між нею та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» наявний спір про право користування земельною ділянкою, належною їй, оскільки додаткових угод щодо передачі земельної ділянки ОСОБА_2 не підписувала, їх умов не погоджувала та на укладення таких договорів нікого не уповноважувала.

Посилаючись на те, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія» користується земельною ділянкою без відповідної правової підстави, просить повернути її та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, належної їй.

Ухвалою суду від 05.01.2023 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, відповідачам було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а також витребувано від ТОВ "Захід Агро" та ТОВ "Західна агровиробнича компанія" оригінал договору оренди землі від 19.06.2015 щодо земельної ділянки із кадастровим номером :07:001:0050 і оригінал додаткової угоди від 20.12.2017 до договору оренди землі від 19.06.2015 щодо земельної ділянки із кадастровим номером :07:001:0050. Також витребувано від ТОВ "Західна агровиробнича компанія" оригінали підтверджуючих документів про виплату за 2015-2022 роки орендної плати за користування земельною ділянкою із кадастровим номером :07:001:0050.

05.01.2023 ухвалою суду було задоволено заяву про забезпечення позову та заборонено державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо належної на праві власності ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,5740 га (кадастровий номер :07:001:0050).

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати було поновлено відповідачу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» строк на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 23.02.2023 по даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу та при цьому прийнято відмову відповідача від проведення експертизи з питань, що стосуються підписів від імені ОСОБА_2 у вставному аркуші до додатка №1 та у вставному аркуші до додатка №4.

11.12.2023 ухвалою суду в задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у цій справі до закінчення перегляду у касаційному порядку справ №567/1007/22, №567/1020/22, №567/1408/22, №567/983/22 було відмовлено.

В поданому суду відзиві на позовну заяву відповідач ТОВ «Західна агровиробнича компанія» позов не визнав, зазначаючи про те, що відсутні рішення судів про визнання зазначеного правочину розірваним, недійсним чи неукладеним і на доведення позовних вимог позивачкою не надано висновку експерта про те, що правочин щодо оренди земельної ділянки підписано не ОСОБА_2 .

Одночасно, зазначає, що ОСОБА_2 та позивачка за вказаним правочином отримували орендну плату, що вказує на те, що цей правочин ними підтверджувався, виконувався і продовжує виконуватися сторонами.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав та доводів, наведених в позовній заяві.

Позивачка додатково пояснила, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник відповідача ТОВ «Захід Агро» повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

З свідоцтва про право на спадщину від 23.12.2020 встановлено, що позивачці, як спадкоємцю за законом ОСОБА_2 , на праві власності належить земельна ділянка площею 2,5740 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сіянцівської сільської ради Острозького району (кадастровий номер :07:001:0050).

З зазначеного свідоцтва встановлено, що вказана земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №371163, виданого Острозькою райдержадміністрацією Рівненської області 15.10.2007.

Позивачка стверджує, що спадкодавець ОСОБА_2 передала зазначену земельну ділянку в оренду за договором оренди для ТОВ «Захід Агро» на 5 років та не підписувала додаткової угоди до даного договору з ТОВ «Західна агровиробнича компанія».

Згідно з ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, а згідно з ст.90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.407 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Отже, користуватися чужою земельною ділянкою, яка належить особі на праві приватної власності, можливо на праві оренди, підставою для якої є відповідний договір оренди.

Звертаючись до суду з позовом про повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації за відповідачем її оренди, позивачка обґрунтовувала позовні вимоги тим, що спадкодавець ОСОБА_2 не підписувала та не укладала додаткової угоди до договору оренди землі з новим орендарем, а тому вважає, що не було волевиявлення ОСОБА_2 на укладення цього правочину.

За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 ст.202 ЦК України).

Відповідно до законодавчого визначення, правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, особисті підписи сторін договору є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми такого договору, наявність таких підписів зазвичай має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

За ч.1 ст.14 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 46, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 6.216.24 постанови від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц зазначає, що «у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у виді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).

Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством.».

За наданим відповідачем ТОВ «Західна агровиробнича компанія» договором оренди землі між ОСОБА_2 та ТОВ «Захід Агро» і додатковою угодою до договору оренди, 19.06.2015 між ОСОБА_2 та ТОВ «Захід Агро» було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 2,5740 га кадастровий номер :07:001:0050, а 20.12.2018 між нею ж, ТОВ «Захід Агро» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» було укладено додаткову угоду до цього договору.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Ухвалою суду від 23.02.2023 по даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання про те, чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у графі "Орендодавець" у договорі оренди землі від 19.06.2015 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0050 ОСОБА_2 чи іншою особою та чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у графі "Орендодавець" у додатковій угоді від 20.12.2017 (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі від 19.06.2015 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0050 ОСОБА_2 чи іншою особою.

За висновком судової почеркознавчої експертизи, підпис від імені ОСОБА_2 у договорі оренди землі від 19.06.2015 виконаний нею, а підпис в зазначеній додатковій угоді до договору оренди землі виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Водночас, сторонами не заперечується факт укладення між ОСОБА_2 та ТОВ «Захід Агро» договору оренди земельної ділянки в 2015 році, з тією лише різницею, що позивачка стверджує про те, що вказаний договір було укладено не на 7, а на 5 років.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про те, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Захід Агро» 19.06.2015 було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0050.

Разом з тим, угоди між ОСОБА_2 та ТОВ «Захід Агро», ТОВ «Західна агровиробнича компанія» були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за умовами яких право оренди вказаної земельної ділянки зареєстровано за ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та сторонами визначено, що договір оренди землі укладено на 7 років.

Водночас, стверджуючи, що додаткова угода між сторонами не укладалась та не підписувалась, позивачка повинна доводити не лише те, що ОСОБА_2 не підписувала додатковий договір (як окремий документ), а й не укладала такий договір (тобто тут двосторонні правочини як результат домовленості двох сторін, спрямованої на встановлення певних цивільних прав та обов`язків), відповідно що між сторонами не виникли правові відносини з договору оренди землі, оскільки ОСОБА_2 не виявила своєї волі на укладення такого правочину. Натомість відповідач має доводити виникнення між сторонами правовідносин з договору оренди землі, виконання такого договору сторонами внаслідок досягнення домовленості з приводу користування земельними ділянками орендодавців.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 01.02.2023 у справі № 530/130/21.

На спростування доводів ОСОБА_1 про те, що додаткову угоду від 20.12.2017 ОСОБА_2 не укладала, відповідач надав до суду докази визнання ОСОБА_2 та позивачкою факту укладення договорів, зокрема, копію відомості на виплату готівки №1 від 11.04.2018 та копію відомості на виплату готівки №4 від 11.11.2019, за якими ОСОБА_2 отримувала орендну плату за землю у вказані роки, а також платіжні доручення від 24.02.2021, 24.12.2021 та 27.12.2022, за якими позивачка ОСОБА_1 також отримувала орендну плату від ТОВ «Західна агровиробнича компанія».

Оскільки позивачка залишила без розгляду своє клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з питань належності ОСОБА_2 підписів у зазначених відомостях, то при вирішенні питання про сплату орендної плати, суд приходить до висновку про те, що відповідач належними доказами довів сплату орендної плати ОСОБА_2 за додатковою угодою до договору оренди від 20.12.2017, як і довів належними доказами сплату орендної плати за цією угодою позивачці, як спадкоємцю ОСОБА_2 .

При цьому, вирішуючи спір, суд виходить і з того, що тільки від позивачки ТОВ «Західна аргровиробнича компанія» мало можливість отримати банківські реквізити її рахунку для сплати орендної плати.

Таким чином, ОСОБА_2 вчиняла свої підписи на зазначених відомостях, які містять запис про видачу готівки саме ТОВ «Західна агровиробнича компанія», а позивачка надала зазначеному товариству для перерахування орендної плати номер свого банківського рахунку.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 отримували від нового орендаря ТОВ «Західна агровиробнича компанія» орендну плату, фактично між сторонами виникли та тривалий час існували правові відносини з договору оренди землі.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.148-1 ЗК України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Відповідно до частини третьої цієї статті, ОСОБА_1 повинна була до 23.01.2021 повідомити орендаря земельної ділянки про перехід до неї права власності на земельну ділянку. При цьому, частиною четвертою зазначеної статті визначено, що внесення змін до договорів оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави із зазначенням нового власника земельної ділянки не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

Оскільки орендна плата по зазначеній земельній ділянці була сплачена ТОВ «Західна агровиробнича компанія» вже для нового власника ОСОБА_1 , про якого відповідач самостійно дізнатися не міг, то суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_1 повідомила відповідача про своє право власності на земельну ділянку та надала йому рахунок для перерахування орендної плати.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що між сторонами укладалась додаткова угода до договору оренди землі, а тому відсутні підстави для повернення земельної ділянки, оскільки такий договір укладено на 7 років і термін його дії закінчується в кінці 2024 року.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При вирішенні спору суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц, що виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством.

При цьому, суд виходить і з того, що висновок експерта №СЕ-19/118-23/8077-ПЧ від 02.11.2023, за яким підпис у графі «орендодавець» у додатковій угоді до договору оренди землі щодо земельної ділянки виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою, не є обставиною, що має вирішальне значення для задоволення позовних вимог, оскільки висновок експерта є лише одним із видів доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При вирішенні справи суд бере до уваги і те, що ОСОБА_2 та позивачка саме за умовами додаткової угоди до договору оренди землі отримували орендну плату саме від ТОВ «Західна агровиробнича компанія» у розмірі, який визначено додатковою угодою до договору оренди землі.

Беручи до уваги викладене, доводи сторін, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 отримувала пропозицію щодо укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, погоджувала умови такого договору, а тому можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі».

Таким чином, оскільки відповідач користується земельною ділянкою позивачки на відповідній правовій підставі, то в позові слід відмовити.

Згідно ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо вже сам договір передбачає передання майна або інші дії, він вважається укладеним з моменту вчинення відповідної дії (частина перша друга статті 640 ЦК України).

Таким чином, з огляду на вказані приписи, не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами, що мало місце в даному спорі.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Окрім того, вирішуючи спір, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.11.2023 у справі № 513/879/19 (п.55), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону №1952-IV, судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

З огляду на вказане в позові слід відмовити і з цих підстав.

Ухвалою суду від 05.01.2023 заяву позивачки про забезпечення позову по даній справі було задоволено та заборонено державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо належної на праві власності ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,5740 га (кадастровий номер :07:001:0050).

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки в позові ОСОБА_1 до ТОВ "Захід Агро", ТОВ "Західна агровиробнича компанія" про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки та її повернення відмовлено, то заходи забезпечення позову по даній справі слід скасувати.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 141, 158, 211, 258, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агро» про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0050, площею 2,5740 га, яка знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області) та скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мирогощанської сільської ради Дубенського району Рівненської області Балакірева Олега Олександровича №41557698 від 12.06.2018, номер запису про інше речове право №10814046 щодо державної реєстрації права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0050, площею 2,5740 га відмовити.

Скасувати захід забезпечення позову заборону державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо належної на праві власності ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,5740 га (кадастровий номер :07:001:0050), яка розташована на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» (місцезнаходження: м.Дубно, провул.Центральний, 1 Рівненської області, ),

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Агро» (місцезнаходження: с.Тесів Острозького району Рівненської області, ).

Повний текст рішення складено 26.03.2024.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.