КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/7907/23 Головуючий у 1 інстанції: Зотько Т.А.
провадження №22-ц/824/2939/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року позивач в особі представника - адвоката Пономаренка В.І. звернувся до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Корсунь - Шевченківської міської ради з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Ухвалою судді від 15 червня 2023 року відкрито провадження у вказаній справі і призначено підготовче засідання.

У підготовчому судовому засіданні представником позивача - адвокатом Пономаренком В.І. подано заяву про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі №754/7907/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини: утриматися від самовільної (без відома батька) зміни місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ; утриматися від вчинення перешкод у будь-який спосіб (шляхом ізоляції дитини, відібрання у неї телефону, заборони спілкування тощо) у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 ; надати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 кожної суботи місяця з 10.00 години до 13.00 години; та кожної неділі місяця з 13.00 години до 18.00 години за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтовував тим, що відповідачка штучно створює перешкоди у спілкуванні з дитиною шляхом заборони особистої зустрічі та спілкування за допомогою телефонного зв`язку, категорично відмовляє забирати дитину з ночівлею та погрожує заборонити навіть епізодичні зустрічі зі сином.

Вважав, що такі дії зі сторони відповідачки призведуть до втрати емоційних та духовних зв`язків, внаслідок чого рішення суду виконати буде неможливо.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року заяву задоволено частково

Вжито захід забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі №754/7907/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини:

-утриматися від самовільної (без відома батька) зміни місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ;

-утриматися від вчинення перешкод у будь-який спосіб (шляхом ізоляції дитини, відібрання у неї телефону, заборони спілкування тощо) у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 ;

-надати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 першої, третьої та п`ятої суботи кожного місяця з 10.00 години до 13.00 години; другої неділі кожного місяця від 13.00 години до 18.00 години за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвалу суду грунтується на імовірних припущеннях суду, не містить жодного посилання на доказ чи обставину, яка б свідчила про те, що застосування таких заходів забезпечення позову є необхідним та їх не застосування призведе в подальшому до неможливості виконання рішення суду.

Оскаржувана ухвала суду не стосується предмету позову та спірних правовідносин сторін по справі, а отже, застосовані судом заходи забезпечення позову не можуть забезпечити позовні вимоги. Ухвала суду штучним створенням та дублюванням існуючого рішення суду щодо усунення перешкод у спілкуванні та фактично призводить до штучного створення додаткових виконавчих документів, додаткового безпідставного навантаження зі сплати та нарахування виконавчого збору.

Також вказує, що оскаржувана ухвала фактично визначає обов`язок сторони проживати за певним місцем проживання, за яким ні відповідач, ні малолітня дитина не мешкають вже більше 5 років та винесена з істотним порушенням балансу інтересів сторін.

Вважає, що суд першої інстанції порушив права відповідача та його уповноваженого представника на присутність у судовому засіданні, під час якого було винесено оскаржувану ухвалу.

Крім того, оскаржувана ухвала суду містить у собі посилання на те, що заява про забезпечення позову задоволена частково, але фактично в повній мірі у резолютивній частині задовольняє вимоги позивача за заявою про забезпечення позову.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з існуючих підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, безпосередньо виходячи зі встановленого графіку, відповідно до рішення суду про усунення перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, а саме в частині, що стосується покладення зобов`язання на ОСОБА_1 утриматися від самовільної (без відома батька) зміни місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , утриматися від вчинення перешкод у будь-який спосіб (шляхом ізоляції дитини, відібрання у неї телефону, заборони спілкування тощо) у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , надати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 першої, третьої та п'ятої суботи кожного місяця з 10.00 години до 13.00 години; другої неділі кожного місяця з 13.00 години до 18.00 години за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 до набрання рішенням законної сили, оскільки такий захід гарантуватиме, як право дитини на спілкування з позивачем, так і право позивача на спілкування з сином, на період розгляду даної справи.

Проте, такі висновки не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

За вимогами ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п.4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Нормами ч.6 ст.13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS №005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Суд надавши оцінку викладеним у заяві про забезпечення позову обгрунтуванням, вислухавши думку учасників справи, дійшов висновку, що враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від спілкування із батьком.

Судом зазначено, що застосовані судом норми права чітко вказують, що за відсутності підстав для обмеження права дитини на спілкування з одним із батьків, який проживає окремо, реалізація цього права має бути забезпечена державою. Відповідно, батько, який на час вирішення даної справи проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на наступні обставини.

Оскаржувана ухвала фактично визначає обов`язок сторони проживати за певним місцем проживання, за яким ні відповідач, ні малолітня дитина не проживають вже більше 5 років та винесена вона з істотним порушенням балансу інтересів сторін.

При тому, суду першої інстанції достовірно відомо про те, що відповідач не проживає за адресою, що визначена в оскаржуваній ухвалі, як адреса де така ухвала повинна бути виконана - АДРЕСА_2 , що фактично призводить до обов`язку проживати відповідача разом з малолітньою дитиною у певному місці проживання, істотним чином порушуючи конституційний принцип щодо вільного вибору місця проживання.

А враховуючи наявність на території України воєнного стану, не тільки порушує право особи на вільний вибір місця проживання, а ще й ставить під загрозу життя та здоров`я відповідача та малолітньої дитини, оскільки ситуація щодо безпекових заходів змінюється досить швидкоплинно та в умовах воєнного стану відповідач не має можливості гарантувати проживання у одному місці та здійснення погодження зміни місця проживання виключно за погодженням з позивачем та ще й за місяць до моменту такої зміни.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що фактично після постановлення оскаржуваної ухвали суду дитина разом з відповідачкою виїхала за межі України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року про забезпечення позову та часткове задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову і надання ОСОБА_2 можливість безперешкодно спілкуватися з малолітнім сином ОСОБА_3 кожну суботу від 10:00 години до 13:00 години з використанням будь-яких месенджерів («Viber», «Telegram», «WhatsApp», «Signal»).

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року про забезпечення позову скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Надати ОСОБА_2 можливість безперешкодно спілкуватися з малолітнім сином ОСОБА_3 кожну суботу від 10:00 години до 13:00 години з використанням будь-яких месенджерів («Viber», «Telegram», «WhatsApp», «Signal»).

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Дані стягувача: ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Дані боржника: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_4 ).

Дані 3-особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради, місцезнаходження: м. Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Корсунь-Шевченківський, вул.Шевченка,42).

Дані 3-особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (місцезнаходження: м. Київ, вул.Ялтинська,14).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: