Справа № 369/4167/23
Провадження № 2/369/983/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22.03.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Соловюк В.І.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем мають спільного сина ОСОБА_5 , 2013 року народження. За рішенням суду з ОСОБА_4 стягнені аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно. Після прийняття рішення суду, розмір стягуваних аліментів може бути збільшений або зменшений, може бути змінений спосіб стягнення аліментів. Даний розмір аліментів не відповідає ні потребам дитини, ні витратам, які вона несе щомісячно на утримання дитини, а саме близько 35 000 грн.. Значно зросли ціни на продукти харчування, одяг та інші речі першої необхідності, необхідність забезпечення дитині шкільного навчання, додаткових занять, розвиток його здібностей.

З липня 2020 року ОСОБА_4 призначений на посаду віцеконсула Генерального консульства України в Стамбулі та розмір його заробітної плати зріс, тому може сплачувати аліменти у заявленому розмірі.

Також дитина зростає, її потреби змінюються і зростають.

Батьки мають рівні права та обов`язки перед дитиною, зобов`язані брати участь у її вихованні, нести витрати на її утриманні також в рівних частинах. Враховуючи потреби дитини, на даний час слід збільшити розмір стягуваних аліментів, а саме стягнувати аліменти в розмірі 6000 грн. Відповідач як батько зобов`язаний нести витрати на утримання дитини.

Просила суд:

збільшити розмір стягуваних аліментів та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 17500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, з подальшою індексацією;

судові витрати на правову допомогу покласти на відповідача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року відкрито провадження по справі та розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

21 квітня 2023 року до суду надійшла заява про зміну предмету позовних вимог. Вказала, що батько зобов`язаний нести й додаткові витрати на утримання дитини, крім сплати аліментів. Так, дитина відвідувала дитячий садочок, за який вона сплатила 140 910 грн. (за період з січня 2019 року по липень 2020 року). Даний заклад був обраний ними спільно ще за часів спільного проживання (дитина почала відвідувати його ще з жовтня 2018 року, а шлюб розірвано у грудні 2019 року) та продовжував відвідувати й після розірвання шлюбу.

Також понесла витрати: на лікування отиту сплатила 1882,71 грн. (жовтень -грудень 2019 року)за заняття з логопедом сплатила 2400 грн. (за період з жовтня по грудень2019 року); на лікування дитини (діагноз коклюш у лютому 2020 року) витратила1895,42 грн.; на стоматологічні послуги в 2020році сплатила 26574грн.; на щеплення дитини у червні 2020 року 800 грн.; за заняття з ментальної арифметики (для розвитку математичних здібностей) у 2020 році 4060 грн.; відвідування басейну влітку 2020 року сплатила 270 грн.; на оздоровлення дитини в Туреччині з 31 липня по 09 серпня 2020 року витратила 29261,11 грн.; купівля розвиваючих іграшок, додаткові деталі до велосипеду, відвідування розвиваючих заходів (Океанаріум), додатковий одяг, інші необхідні речі для розвитку дитини витратила 11 652,91 грн.

Загалом загальна сума додаткових витрат становить 219 706 грн., половину з яких має компенсувати їй відповідач, а саме в розмірі 109 853 грн.

Просила суд:

збільшити розмір стягуваних аліментів та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 17500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, з подальшою індексацією;

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 109 853 грн.;

судові витрати на правову допомогу покласти на відповідача.

18 липня 2023 року до суду надійшов відзив на заяву про зміну предмету та підстави позову. Не погоджуючись з доводам поданої заяви, відповідач ОСОБА_4 вказав, що між ним та ОСОБА_3 після розірвання шлюбу склались напружені відносини, позивачка чинить перешкоди у спілкуванні з молодшим сином. Після припинення спільного проживання через карантин втратив роботу, мав тимчасові підробітки, займався пошуком роботи. У той час він не мав можливість оплачувати садочок, нести інші витрати. Жодні додаткові витрати позивачка з ним не погоджувала, в тому числі й оздоровлення дитини за кордоном. Самостійно приймала рішення про звернення до приватних клініки для отримання послуг, обирала відпочинок, не отримувала від нього згоди на компенсування такого відпочинку. Тому підстави для стягнення з нього таких витрат заперечує. Також він заперечує щодо відшкодування судових витрат, оскільки позивачка є ініціатором всіх судових спорів. Просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та судових витрат на правову допомогу.

17 серпня 2023 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову, ОСОБА_4 зазначив, що мати стверджуючи про несення щомісячних витрат на утримання сина ОСОБА_5 , 2013 року народження, в розмірі 35 000 грн., не надала жодного доказу таких витрат. Вцілому вважає, що 9-річна дитина не може відвідувати на постійній основі стільки гуртків, які в тому числі з ним не погоджувались. При обчисленні його доходу не можливо враховувати отримані компенсаційні витрати, які отримуються ним у зв`язку з перебуванням у довготривалому відрядженні, та виконанням своїх посадових інструкцій. Тому його матеріальне становище не змінилось.

Також у нього змінився сімейний стан: 21 лютого 2020 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 та 04 липня 2022 року у нього народився ще один син ОСОБА_7 .

Вважає, що відсутні підстави для збільшення розміру аліментів. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2024 року справу прийнято до провадження суддею Пінкевич Н.С.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Просила суд задоволити позов.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії

справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1996 року.

Мають трьох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2021 року:

стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), у твердій грошовій сумі, яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісячно, починаючи з 10 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття;

стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у твердій грошовій сумі, яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісячно, починаючи з 10 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття;

стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. щомісячно, починаючи з 10 січня 2020 року до і до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_11 двадцяти трьох років.

Матеріали справи не містять доказів того, що рішення суду не виконується на час розгляду та існує заборгованість.

На час вирішення даної справи ОСОБА_4 припинив сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_12 , 1999 року народження, та сина ОСОБА_5 , 2003 року народження).

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 1 б липня 2015 Року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111 /04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказувала, що після ухвалення судового рішення, матеріальне становище відповідача змінилось, враховуючи дані, які містяться в деклараціях про доходи відповідача, на його банківських рахунках.

Встановлено, що ОСОБА_4 з 03 липня 2020 року призначений на посаду віце-консула Генерального консульства України в Стамбулі (витяг з наказу Міністерства закордонних справ України №831-ос від 30 червня 2020 року).

Сума нарахованої заробітної плати віце-консула Генерального консульства України в Стамбулі ОСОБА_4 у лютому 2023 року становила 11 560 грн.: посадовий оклад - 9000 грн., надбавка за дипломатичний ранг - 400 грн., надбавка за вислугу років 2160 грн. (лист Міністерства закордонних справ №210/36-091-23967 від 03 березня 2023 року).

Інших документів стосовно розміру заробітної плати, з врахуванням можливих надбавок, сторонами суду надано не було.

Відповідно до Порядку формування і здійснення компенсаційних виплат в іноземній валюті та оплати інших витрат працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2020 року за № 1288, компенсаційні витрати по суті сплачуються як компенсація витрат, пов`язаних з перебуванням особи у довготерміновому відрядженні.

Згідно п. 5 вищезазначеного Порядку, до складу компенсаційних виплат, передбачених ст. 33 Закону України "Про дипломатичну службу", включаються: 1) кошти, передбачені нормами компенсаційних виплат в іноземній валюті для відшкодування витрат під час перебування у довготерміновому відрядженні, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2006 року № 8 "Деякі питання компенсаційних виплат в іноземній валюті працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження", розмір яких визначено у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2020 року № 1288; 2) надбавки до норм компенсаційних виплат, вичерпний перелік яких міститься у додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2020 року № 1288; 3) кошти для компенсації вартості оренди житла під час перебування працівників дипломатичної служби у довготерміновому відрядженні; 4) кошти для компенсації вартості комунальних послуг, пов`язаних з орендою житла, під час перебування працівників дипломатичної служби у довготерміновому відрядженні; 5) кошти для компенсації вартості послуг мобільного Інтернету та зв`язку.

Тому компенсаційні виплати в іноземній валюті, які сплачуються працівникам дипломатичної служби є компенсацією витрат останніх, пов`язаних із виконанням ними своїх посадових обов`язків, і не являються доходами, які включаються до загального (місячного) оподатковуваного доходу.

За приписами п. 9 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за № 146, з осіб, які працюють в установах України, за кордоном, аліменти утримуються із заробітку, одержуваного в Україні в національній валюті.

А відтак, при визначенні розміру аліментів суд не може враховувати компенсаційні виплати відповідача, оскільки розрахунок аліментів здійснюється лише з заробітку, одержаного в національній валюті.

Також суд критично оцінює подані позивачем декларації про доходи ОСОБА_4 .. Так, дані декларації подані суб`єктом декларування за 2021 та 2022 роки, не відображають матеріальне становище відповідача станом на час вирішення справи (2024 рік). А те, що у декларанта та його дружини збільшилась сума депозитних вкладів, не може автоматично підтверджувати покращення матеріального становища відповідача та його можливість сплачувати аліменти в розмірі 17500 грн. щомісячно. При цьому за подані роки ним не придбавалось нерухоме майно та цінне рухоме майно. Також залишився майже незмінним дохід платника аліментів. Отримання інших доходів судом не встановлено.

Інших доказів на підтвердження значного покращення матеріального стану ОСОБА_4 позивачка суду не подала, не заявила клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Зважаючи на обґрунтування позову та подані позивачем докази, дані твердження ґрунтувались більше на її припущеннях.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Такі відомості позивачка суду не надала.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено у 2023 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривень. У 2024 році такий розмір становить 3 196 гривень.

У своєму відзиві відповідач заперечував щодо збільшення розміру аліментів взагалі.

Встановлено, що 21 лютого 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб та ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син Кучма-Загурський Марк.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що наразі син сторін проживає разом з матір`ю, а так як ОСОБА_4 є його батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав збільшення розміру аліментів на утримання сина, оскільки відповідач хоч і заперечував щодо збільшення, але аліменти в розмірі 2500 грн. не відповідають потребам дитини на даний час, тому визначає розмір аліментів в сумі 4000 грн., що буде достатньою сумою для гармонійного розвитку дитини. При цьому судом враховується те, що хоч і відповідач припинив сплачувати аліменти на двох старших дітей, але у 2022 році у нього народилася ще одна дитина, та він оплачував навчання сина ОСОБА_5 (квитанції за період з травня 2022 року по червень 2023 року).

Оскільки позивачка не надала суду доказів того, що вона несе щомісячні витрати на дитину більше 35000 грн., відсутність доказів значного покращення матеріального становища відповідача та наявність у нього можливості сплачувати аліменти в розмірі 17500 грн., тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Посилання позивача на те, що не може надати докази окремо витрат на неповнолітню дитину, суд до уваги не приймає, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що повнолітні діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, відвідують одні й ті ж самі гуртки, тощо.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, матеріальних потреб спільного сина, вартість речей першої необхідності, обов`язку другого з батьків також утримувати дитину, стану здоров`я платника аліментів, який є чоловіком працездатного віку, відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні, наявність іншої малолітньої дитини, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів підлягають до задоволення частково.

Щодо додаткових витрат та загальну суму 219 706 грн. за період з 13 жовтня 2019 року по 31 липня 2020 року.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як зазначено в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини 1 статті 181 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у зазначеній статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. При чому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Тому розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично затрачені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Позивачка вказала як додаткові витрати:

на лікування отиту - 1882,71 грн. (жовтень -грудень 2019 року);

за заняття з логопедом - 2400 грн. (за період з жовтня по грудень2019 року);

на лікування дитини (діагноз коклюш у лютому 2020 року) - 1895,42 грн.;

на стоматологічні послуги в 2020році 26574грн.;

на щеплення дитини у червні 2020 року 800 грн.;

за заняття з ментальної арифметики (для розвитку математичних здібностей) у 2020 році 4060 грн.;

відвідування басейну влітку 2020 року 270 грн.;

на оздоровлення дитини в Туреччині з 31 липня по 09 серпня 2020 року - 29261,11 грн.;

купівля розвиваючих іграшок, додаткові деталі до велосипеду, відвідування розвиваючих заходів (Океанаріум), додатковий одяг, інші необхідні речі для розвитку дитини 11 652,91 грн.

та вважала за необхідне стягнути з відповідача половини вартості додаткових витрат на дитину, а саме грошові кошти в сумі 109 853 грн..

Згідно з ч.ч.1,4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 , 2013 року народження, відвідував групу денного догляду за дітьми Дитячого арт-центру Dolonki Club з жовтня 2018 року по теперішній час (довідка видана 10 лютого 2020 року ФОП ОСОБА_13 ).

Згідно довідок ФОП ОСОБА_13 грошові кошти за дитину були внесені ОСОБА_3 за 2019 рік в розмірі 88 455 грн. (№1 від 03 лютого 2020 року) та за період з січня по липень 2020 року - 52455 грн. (№4 від 20 жовтня 2020 року).

ОСОБА_3 вважала дані витрати додатковими, які погоджувались з ОСОБА_4 , оскільки дитина почала відвідувати заклад з 2018 року (на час зареєстрованого шлюбу). З такими доводами суд не погоджується, оскільки такі витрати існували на час вирішення спору судом про стягнення аліментів (рішення суду від 28 квітня 2021 року) та враховувались судом, відповідач вказував на часткову оплату дитячого садка для дитини. Крім того частина витрат дійсно була й на час зареєстрованого шлюбу (період 2019 року на суму 88 455 грн.; рішення суду про розірвання шлюбу від 03 грудня 2019 року, яке набрало законної сили через 30 днів; факт роздільного проживання сторонами не встановлювався).

Враховуючи вимоги сімейного кодексу та за вказаних обставин, суд приходить до висновку, що витрати на лікування дитини (отит, коклюш, щеплення), відвідування дитиною логопеда, додаткових занять (арифметика), одноразове відвідування басейну, розвиваючі іграшки, додаткові деталі до велосипеду, відвідування розвиваючих заходів (Океанаріум), додатковий необхідний одяг, інші необхідні речі для розвитку дитини - не підпадають під поняття додаткових витратах на дитини, та позивачем необґрунтовано якими саме особливими обставинами викликані відповідні додаткові витрати на дитину. Зазначені витрати є повсякденними, поточними витратами на забезпечення життєвих потреб дитини. Їх придбання не було зумовлено особливими обставинами. Такі витрати суд враховував і при вирішенні питання про стягнення аліментів, і при вирішенні питання про збільшення розміру стягуваних аліментів.

З відповідача стягуються аліменти на задоволення потреб дитини. Матеріалами справи не встановлений, а позивачем не доводиться, факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання по сплаті аліментів на утримання сина та наявність заборгованості за їх сплатою.

Разом з тим, обґрунтовані доводи позови щодо понесених додаткових витрат на лікування у стоматолога на загальну суму 25 175 грн. Суд зважує, що такі витрати пов`язані зі здоров`ям дитини і по суті є разовими і необхідними. При вирішені розміру таких витрат з поданих квитанцій виключає квитанцію на придбання електрощітки на суму 1399 грн., оскільки призначення лікаря саме на чищення зубів лише такою щіткою відсутнє, і таке придбання пов`язане лише з фінансовою можливістю батьків, а також те, що у квитанції платник вказаний ОСОБА_14 . Тому до стягнення з ОСОБА_4 підлягають половина таких витрат на суму 12 587,50 грн.

Позивачка не надала належних витрат на відпочинок у Туреччині влітку 2020 року в розмірі 29 261,11 грн., тому вони не підлягають стягненню з відповідача. А в квитанції на придбання авіаквитку на суму 12 761,11 грн. відсутнє розмежування вартості квитка на дитину та на позивача. Подані позивачем докази не містять інформації про те, що дитина потребує постійного лікування, постійного проведення процедур, а також проходження медичних процедур, які потребують щомісячних витрат, не надано суду жодних доказів наявності відповідних рекомендацій лікарів про лікування дитини. Тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, позивачем ненадано належних та допустимих доказів підтвердження понесення останньою інших вказаних нею витрат, які у розумінні ст.185 СК України, можуть бути визначені як додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами.

Тому суд вважає, що вказані позивачем додаткові витрати на утримання дитини, у силу положень статті 185 СК України, не відносяться до додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами (хронічна хвороба, каліцтво, розвиток здібностей дитини, тощо), оскільки є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини, а хвороба на яку покликається позивач не є тяжким, хронічним захворюванням (отит, коклюш), а інші витрати позивачем не доведено, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача в розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно до ч. 3 ст. 133, ст. 140, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, особа, як понесла витрати, пов`язані з витребуванням доказів та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, має право вимагати відшкодування цих судових витрат за рахунок іншої сторони.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається що, 09 лютого 2023 року між Адвокатським бюро «Наталії Неупокоєвої» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання правової допомоги № б/н.

Відповідно до Договору Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання щодо забезпечення надання правової допомоги клієнту, а клієнт зобов`язується сплатити бюро гонорар.

Відповідно до наданих суду доказів, позивачка ОСОБА_3 сплатила за надані послуги загальну суму 17 200 грн.

Враховуючи складність справи, кількість судових засідань в яких приймав участь представник позивача, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); заявлених вимог та складністю справи, частини задоволених вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача 2236 грн.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 грн. (чотири тисячі грн.) щомісячно з подальшою індексацією, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 12 587,50 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім грн. 50 коп.).

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави у сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.).

Інформація про позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адресою: АДРЕСА_1 .

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22 березня 2024 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ