П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024року м. Київ

Справа №755/17236/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/4604/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Мережко М.В., Невідомої Т.О. за участю секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Катющенко В.П. 10 листопада 2023 року у м. Києві, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про оголошення фізичної особи померлою,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаною заявою, в якій просила оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померлим.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про оголошення фізичної особи померлою.

Ухвала суду мотивована тим, що суд позбавлений можливості перевірити наведені заявницею факти, а також витребувати необхідну інформацію, оскільки доводи заявниці, які підлягають встановленню у судовому засіданні не можуть бути перевірені судом, через окупацію російською федерацією Автономної Республіки Крим, що є останнім місцем перебування ОСОБА_2 .

Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , нею подана апеляційна скарга, в якій вона вказує на те, що ухвала суду є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції в порушення ч.5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п.1 ч.1 цієї статті, не роз`яснив заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Також вказує на те, що судом не взято до уваги той факт, що останнє фактичне та зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 є м. Дружківка, Донецької області, яка не перебуває під окупацією російської федерації, а адреса в АРК, де останній залишився на заробітках заявниці не відома. Заявницею було вичерпано усі можливості для самостійного пошуку її чоловіка ОСОБА_2 , що підтверджується її зверненнями до органів поліції як у Донецькій області так і в м. Києві, у місці її проживання, починаючи з 2016 року. Також заявниця зверталась на гарячу лінію Міжнародного Комітету Червоного Хреста та до Державної прикордонної служби України, однак жодних відомостей щодо місця знаходження ОСОБА_2 їй надано не було.

Натомість, судом першої інстанції вже було надано оцінку доказам у справі та суд дійшов висновку, що надані докази не є беззаперечними ще до початку розгляду даної заяви, що не передбачено діючим цивільно-процесуальним законодавством.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та оголосити ОСОБА_2 померлим.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Проскурін В.Г. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Заінтересована особа Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили заяву в якій просили розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що у листопаді 2023 року ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з вищевказаною заявою, в якій просила оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померлим.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі із 25 лютого 2005 року. Від шлюбу із ОСОБА_2 має двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3. Вказала, що родина мешкала у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2005 року по 2015 рік, який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .. У червні 2015 року всією сім'єю родина перебувала на відпочинку у АР Крим. Приблизно наприкінці червня - початку липня ОСОБА_1 , разом з дітьми повернулась додому у м. Дружківка, а ОСОБА_2 залишився в АР Крим у пошуках роботи, оскільки після окупації РФ частини Донецької області роботи у м. Дружківка було дуже мало. Після цього, у 2015 році при невідомих заявниці обставинах ОСОБА_2 було засуджено у АР Крим та переведено відбувати покарання до РФ. Остання телефонна розмова з ОСОБА_2 відбулась у заявниці у 2016 році, коли останній вже не перебував у місці відбуття покарання, проте скаржився на дуже поганий стан здоров'я та те, що його не хочуть приймати у лікарнях через відсутність страхування, а його зір складає приблизно 20%. Вважає, що у цій телефонній розмові, ОСОБА_2 , прощався з нею та дітьми, а також вибачався за те, що з ним таке трапилось і він опинився у безпорадному стані. Самостійні пошуки заявницею чоловіка жодного результату не дали. Проте, останній стало відомо, що ОСОБА_2 відбуває покарання у м. Волгоград, РФ. 17 серпня 2023 року нею була подана заява до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві за фактом зникнення ОСОБА_2 , на що їй була надана відповідь, що за фактом зникнення останнього розпочато кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, заведено оперативно-розшукову справу з метою встановлення місцезнаходження безвісно зниклого ОСОБА_2 , досудове розслідування триває. Вважає, що вичерпала усі доступні способи здобуття доказів щодо встановлення місця перебування ОСОБА_2 .. Зазначила, що фактично відомостей про місце перебування ОСОБА_2 немає з 2016 року, тобто вже більше ніж 7 років. Вона та діти, є єдиними спадкоємцями ОСОБА_2 , а тому оголошення його померлим необхідно для вступу у спадщину.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Відповідно до ч. 1ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Згідно з ч. 1ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція).

При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з'ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).

Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18).

За правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2 ст. 294 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

У справі, що переглядається, заявник ОСОБА_1 просила оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померлим, посилаючись на те, що він в 2015 році залишився в АР Крим для пошуку роботи, потім при невідомих заявниці обставинах ОСОБА_2 у 2015 році було засуджено у АР Крим та переведено відбувати покарання до росії, з 2016 року відомостей про місцеперебування ОСОБА_2 немає.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою про оголошення ОСОБА_2 , померлим, суд першої інстанції вказав на те, що він позбавлений можливості перевірити наведені заявницею факти, а також витребувати необхідну інформацію, оскільки доводи заявниці, які підлягають встановленню у судовому засіданні не можуть бути перевірені судом, через окупацію російською федерацією Автономної Республіки Крим, що є останнім місцем перебування ОСОБА_2 .

Разом з цим, правова оцінка доказам, поданим заявником має бути надана судом під час розгляду заяви про оголошення особи померлою по суті, та за наслідками розгляду такої заяви суд має ухвалити судове рішення про задоволення такої заяви чи про її відмову.

Посилання суду першої інстанції на те, що він позбавлений можливості перевірити наведені заявницею факти, а також витребувати необхідну інформацію, через окупацію РФ Автономної Республіки Крим, що є останнім місцем перебування ОСОБА_2 , не є підставою для відмови у відкритті провадження за заявою про встановлення особи померлою та суперечить положенням ЦПК України.

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання особи померлою є передчасною.

За таких обставин відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2023 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Т.О. Невідома

Повний текст постанови складений 21 березня 2024 року.