Провадження № 2/686/1328/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі

головуючої судді Заворотної О.Л.

секретаря судового засідання Сікори Ю.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

встановив:

В вересні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, в обґрунтування якого вказав, що 19.10.2015 уклав із відповідачкою договір безпроцентної позики, згідно з умовами якого відповідач отримала в борг грошові кошти в сумі 40 000 доларів США та зобов`язалася повернути до 31.12.2019 року, проте вказаного обов`язку не виконала, грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідачки борг за договором позики в сумі 40000 доларів США, що еквівалентно 1 071 889, 23 грн., а також понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 28.09.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.02.2022 позов задоволено.

Ухвалою суду від 05.05.2023 заочне рішення суду від 25.02.2022 скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін в підготовче засідання.

Ухвалою суду від 04.07.2023 по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу.

06.11.2023 на адресу суду надійшов висновок судово-почеркознавчої експертизи від 01.11.2023 № 2341/2342/2970/23-26.

04.12.2023 представник позивача подав заяву про зміну підстав позову, де вказав, що відповідачка звернулась до позивача із проханням надати гроші в борг, а як гарантію виконання та повернення боргу запропонувала надати письмовій договір та довіреність на право продажу будинку, а на період поки буде віддавати борг не заперечувала щоб ОСОБА_3 та його родина пожили в цьому будинку як додаткова гарантія повернення боргу. В обумовлений договором строк відповідачка борг не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

18.12.2023 представник відповідача подав відзив на позов, де вказав, що ОСОБА_4 ніколи не отримувала від ОСОБА_3 будь-яких грошових коштів, не укладала договорів безпроцентної позики з ОСОБА_3 , не підписувала та не укладала договір безпроцентної позики від 109.10.2015. Щодо заяви про зміну підстав позову, вказала, що 19.10.2015 видала на ім`я ОСОБА_3 довіреність, якою уповноважила його зареєструвати на її ім`я право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер :01:004:0005, на земельну ділянку площею 0,026га кадастровий номер :01:004:0006 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та продати вищезгадане майно, вказана довіреність не є договором позики та не підтверджує надання позивачем будь-яких коштів в позику, просить в позові відмовити, стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 19.12.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позивні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, подав заяву про визнання висновку судово-почеркознавчої експертизи недопустимим доказом.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що в 2015 році підшукував собі будинок в Летичівському районі, познайомився в м. Меджибіж із чоловіком ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , якому сказав, що шукає будинок. Туз попросила позичити кошти, як гарантію повернення надала можливість жити в будинку. Туз надала вже підписаний договір, щодо підпису в договорі позики не було сумнівів, відповідачка дала документи на будинок як гарантію повернення коштів, крім того запропонувала жити в будинку, у вказаному будинку зареєстрував дітей за згодою відповідачки, зробив ремонт даху, вікон, внутрішнє облаштування, по закінченню договору позики мали вирішити щодо будинку. В 2018 році позивач почав шукати ОСОБА_4 щоб повернути борг і оформити будинок.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просить в задоволенні позову відмовити, подав заяву про визнання договору безпроцентної позики від 19.10.2015 недопустимим доказом, а також заяву щодо постановлення окремої ухвали відповідно до ст. 262 ЦПК України на направлення окремої ухвали органу досудового розслідування для прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, надала суду пояснення, де вказала, що має у власності будинок в с. Требухівці Летичівського району, із позивачем познайомилась, коли він ходів придбати будинок, але не мав на це коштів. Оскільки не було коштів для оформлення договору, відповідачка оформила на позивача довіреність, за що отримала від позивача 500 доларів США, проте що її майно знаходиться під арештом не знала, а дізналась лише в 2018 році, коштів у позивача не позичала, договір не підписувала.

Суд, заслухавши пояснення учасників справі, дослідивши та оцінивши доказу в сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

За змістом договору безпроцентної позики від 19 жовтня 2015 року ОСОБА_4 отримала в позику від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 40000 доларів США, які зобов`язалась повернути до 31.12.2019 року.

Позивач звертаючись до суду із позовом вказав, що відповідачка не виконала зобов`язання за договором безпроцентної позики, гроші не повернула, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідачки борг за договором позики.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

На підтвердження обставин укладення договору позики позивач надав договір безпроцентної позики від 19.10.2015, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 01.11.2023 № 2341/2342/2970/23-26 підпис від імені ОСОБА_4 у договорі безпроцентної позики від 19.10.2015 виконано рукописним текстом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів, рукописний текст та підпис у договорі безпроцентної позики від 19.10.2015 виконано не ОСОБА_4 , а іншою особою.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 102 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 01.11.2023 № 2341/2342/2970/23-26 є достатньо обґрунтованим, логічним та об`єктивним, з урахуванням виду дослідження.

Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Отже, встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 не підписувала договір позики (не ставила підпису на договорі) про отримання коштів у розмірі 40 000,00 дол. США, договір безпроцентної позики є неукладеним.

Враховуючи, що позивачем не доведено факту передання грошей відповідачці ОСОБА_4 , а відповідачкою доведено факт непідписання нею договору позики, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики до ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, оскільки у неї не виникло обов`язку перед ОСОБА_3 щодо повернення спірних коштів.

Щодо клопотання про представника позивача про винесення окремої ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 800/500/16 (провадження № 11-1156заі18) зазначено: «окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 березня 2018 року у справі № 911/961/17 вказано, що: «в окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його стаття, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено у судовому розгляді, є неприпустимим».

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 травня 2018 року у справі № 922/3997/15, від 04 травня 2018 року у справі № 922/1733/17.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що «посилання в касаційній скарзі на непостановлення окремої ухвали не свідчить про несправедливу процедуру. При вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».

Позивач ОСОБА_3 , відповідачка ОСОБА_4 кожен окремо звернулись до органу досудового розслідування із заяви про вчинення кримінального правопорушення.

До ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 0000239 від 22.12.2023 за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача щодо постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 102, 103, 110, 113, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач : ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , Хмельницька область, Волочиський район, с. Левківці.

Відповідач : ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Дата складення повного тексту рішення: 22.03.2024.

Суддя: