УХВАЛА

22 березня 2024 року

м. Київ

справа № 335/27/23

провадження № 61-3281ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Прядком Денисом Володимировичем, на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 26 червня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 04 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі - ТДВ «СК «Кредо») про стягнення страхового відшкодування у розмірі 11 125,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 6 043,00 грн, трьох відсотків річних у розмірі 1 892,46 грн, пені в розмірі 2 302,50 грн та компенсації моральної шкоди в розмірі 25 000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 26 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Прядко Д. В., задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 26 червня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 Стягнуто із ТДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 125,00 грн, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 46,50 грн, інфляційні втрати в розмірі 613,45 грн, три відсотки річних у розмірі 129,12 грн, компенсацію моральної шкоди у розмірі 1 500,00 грн, а всього - 2 414,07 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

06 березня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Прядко Д. В. через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржені судові рішення, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі

№ 10-р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

У цій справі ціна позову становить 46 362,96 грн, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

У касаційній скарзі заявник вказує, що скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки наразі судами сформована єдина позиція та практика, що, якщо споживач не ознайомлений з правилами та умовами кредитування, то відсутні підстави для стягнення відсотків, штрафів, пені, зазначені в цих умовах (постанова Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц), однак відсутня аналогічна практика у спорах щодо страхових виплат.

Разом з тим заявник належним чином не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. А посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями, і, відповідно, не свідчить, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Прядком Денисом Володимировичем, на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 26 червня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 04 січня 2024 року у справі № 335/27/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

М. М. Русинчук