ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1435/24 Справа № 177/1489/20 Суддя у 1-й інстанції - Березюк М.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді АгєєваО.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №177/1489/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2020року, ухвалене у складі судді Березюк М.В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування позову зазначила, що з листопада 2014 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем по справі. До шлюбних відносин у них з відповідачем народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в період шлюбу народилися син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час вони з відповідачем проживають окремо, відповідач їй матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча вона має на неї право, оскільки ОСОБА_5 проживає з нею, вона не працює, здійснюючи догляд за донькою. Єдиним її доходом є соціальна виплата на дитину.

Стверджує, що відповідач є фізично здоровим, працездатним чоловіком, інших аліментних зобов`язань не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як дружини, з якою проживає дитина, у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи стягнення з дня подання позову до суду і до досягнення трьох років дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року позов задоволено - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 13.11.2020 та до досягнення трьохрічного віку їх донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вирішено питання щодо стягнення судових витрат по справі.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В обґрунтування зазначив, що судовим наказом виданим Криворізьким районним судом Дніпропетровської області від 18.11.2020 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі частини від усіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з 13.11.2020 року та до досягнення дітьми повноліття. Даний факт не було повідомлено позивачем при розгляді даної справи, чим остання ввела суд в оману та унеможливила з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Відповідач був переконаний, що розгляд даної справи викликаний необхідністю стягнення з нього аліментів на користь дружини для утримання саме дітей, тому за проханням позивача направив до суду першої інстанції заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог. Станом на дату подання заяви, відповідачу не було відомо про наявність судового наказу від 18.11.2020 року у справі № 177/1490/20. Крім того, відповідач самостійно в добровільному порядку перераховував грошові кошти позивачу, без врахування аліментів, які стягувались на утримання дітей.

Разом з тим, з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 75 % від його заробітної плати (доходу), що порушує приписи ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», яким передбачено можливість стягнення аліментів не більше 50%.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що необізнаність відповідача не звільняє останнього від обов`язку зі сплати аліментів на утримання дружини. Вважає, що відповідачем обрано неналежний спосіб захисту, який він намагається реалізувати через скасування рішення суду та відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 22 листопада 2014 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №97 ( а.с.10).

Під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.11). В період шлюбних відносин у сторін народилися діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання виданої Широківською сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області №578 від 27.07.2020р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-16).

Судовим наказом виданим Криворізьким районним судом Дніпропетровської області 18.11.2020 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі частини від усіх видій його заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.11.2020 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 68).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з примусового виконання судового наказу №177/1490/20 станом на 30.09.2023 року заборгованість по аліментам відсутня (а.с.70).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отже вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст.84 СК України.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік, наразі повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

У відповідності до статті 80 СК України у разі визначення розміру аліментів одному із подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу ) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання є незалежним від того, чи працює дружина, незалежним від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86, 88 цього Кодексу.

Право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 ).

Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині незалежно від цієї обставини.

Як встановлено судом, відповідач є батьком малолітніх дітей, діти мешкають разом з матір`ю, позивач офіційно не працевлаштована, отже вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст.84 СК України.

Відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти, як на утримання малолітніх дітей, так і дружині, яка проживає зі спільною дітьми, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині.

Для задоволення вимоги про стягнення аліментів подання суду доказів того, що дружина, з якою проживають діти, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що позивач має право, а відповідач може надавати матеріальну допомогу як на утримання малолітніх дітей так і на утримання дружини до досягнення молодшою з них дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.

Відповідно до ч.2 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків , за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом виданого Криворізьким районним судом Дніпропетровської області від 18.11.2020 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі частини від усіх видій його заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.11.2020 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.68).

Стягуючи з відповідача ОСОБА_2 на утримання дружини ОСОБА_1 аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, судом першої інстанції не взято до уваги, що загальний розмір аліментних зобов`язань повинен відповідати ч.2 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, зміні рішення суду в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання непрацездатної дружини, зменшивши цей розмір з 1/4 до 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця.

В іншій частині рішення суду відповідає вимогам процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач самостійно в добровільному порядку перераховував грошові кошти позивачу, без врахування аліментів, які стягувались на утримання дітей, не є підставою для скасування рішення суду про стягнення аліментів на утримання дружини і відмови у задоволенні даного позову в повному .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначеного судом розміру аліментів.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача, а на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону відповідача, який має 2 групу інвалідності, звільнено від сплати судового збору, тому підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року змінити в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання зменшивши цей розмір з 1/4 до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісяця.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: