Справа № 201/3314/24
Провадження № 2/201/2135/2024
У Х В А Л А

ПРО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ

26 березня 2024р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Літаш Ірина Петрівна) про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИЛА:

21.03.2024р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Літаш Ірина Петрівна) про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 26.03.2024р. позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі.

Одночасно із позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивачка просила заборонити вчиняти будь-яким особам будь-які дії з відчуження, оформлення, переоформлення та державної реєстрації, реєстраційних дій, пов`язаних з реєстрацією та перереєстрацією речових прав на нерухоме майно, заборонити внесення будь-яких змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вчинення відчуження в примусовому порядку (в порядку виконавчого провадження, виконавчих написів та інших дій) щодо квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позивачка посилалася на те, що вона є спадкоємицею після смерті її двоюрідної сестри - ОСОБА_4 та після подачі заяви про прийняття спадщини дізналася, що належне сестрі майно було відчужено її представником ОСОБА_2 у його власних інтересах. Позивачка вважає, що представник уклав договір купівлі-продажу від 11.11.1999р. не в інтересах особи, яку представляє, оскільки квартира була продана дружині відповідача. Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову забезпечить позивачці збереження майна, з приводу якого виник спір.

Ознайомившись із заявою позивачки про вжиття заходів забезпечення позову, вважаю необхідним задовольнити її з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивачка просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 08.12.1999р., укладений між ОСОБА_2 , як представником ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки він укладений представником не в інтересах особи, яку представляв.

З наданих позивачкою до позовної заяви документів вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1999р. ОСОБА_4 була власницею квартири АДРЕСА_1 .

08.12.1999р. між ОСОБА_2 , який діяв я к представник ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, за яким відбулося відчуження квартири АДРЕСА_1 (договір посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Літаш І.П., зареєстрований в реєстрі за № 2301).

26.02.2024р. позивачка звернулася до приватного нотаріуса ДМНО Кейтельгіссер О.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті її двоюрідної сестри ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та дізналася про те, що належне її сестрі нерухоме майно було відчужено.

Згідно наданого позивачкою Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 26.02.2024р. зареєстрована спадкова справа № 8/2024 після смерті ОСОБА_4 .

Листом КП «ДМБТІ» ДМР від 04.03.2024р. № 2369 повідомлено, що станом на 31.12.2012р. власником квартири АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_3 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Верховний Суд у постанові від 19.02.2021р. у справі № 643/12369/19 роз`яснив, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, а заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Вважаю, що з поданих позивачкою доказів вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, оскільки позивачка заявляє про вибуття нерухомого майна спадкодавця без достатніх правових підстав. Обраний позивачкою вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, адже відповідачка ОСОБА_3 у справі, як власник майна, має можливість вчиняти будь-які дії щодо реалізації належного їй на праві власності нерухомого майна.

Крім того, обраний вид забезпечення позову передбачений ст. 150 ЦПК України і заходи, які позивач просить вжити, не порушать права відповідачки на володіння та користування належним їй майном, а лише обмежать розпорядження цим майном до вирішення спору по суті.

При цьому також враховано, що невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Підводячи підсумок викладеному, вважаю за необхідне задовольнити вимоги заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Літаш Ірина Петрівна) про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст. 149, 150, 260, 353 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИЛА :

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Літаш Ірина Петрівна) про визнання недійсним договору купівлі-продажу задовольнити.

Заборонити вчиняти будь-яким особам, будь-які дії з відчуження, оформлення, переоформлення та державної реєстрації, реєстраційних дій, пов`язаних з реєстрацією та перереєстрацією речових прав на нерухоме майно, заборонити внесення будь-яких змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вчинення відчуження в примусовому порядку (в порядку виконавчого провадження, виконавчих написів та інших дій) щодо квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, але може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В залежності від результатів вирішення спору по суті, заходи забезпечення позову діють у строки, встановлені ч.7-10 ст. 158 ЦПК України.

Копії ухвали надіслати сторонам для відома та для виконання відповідним органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, в тому числі щодо внесення записів до відповідних реєстрів.

Строк пред`явлення ухвали до виконання, як виконавчого листа, три роки.

Адреси сторін:

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідачі:

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 );

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя: Ткаченко Н.В.