Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3771/23 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 80 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Талько О.Б.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №286/3771/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» про стягнення невиплаченої частки заробітної плати (одноразової матеріальної допомоги, додаткової матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення при звільненні) та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 23 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Вачко В.І. в м. Овручі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь:

- одноразову матеріальну допомогу в розмірі 37843,50 грн., додаткову матеріальну допомогу в розмірі 7568,70 грн., допомогу на оздоровлення при звільненні в розмірі 30993,00 грн., а всього 76408,20 грн.;

- середній заробіток за несвоєчасний розрахунок з 02.02.2023 по день подачі позовної заяви в сумі 36638,77 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що він до 01.02.2023 працював сторожем ремонтно-будівельного цеху виробничого підрозділу Овруцька дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства «Українська залізниця». Вказує, що наказом відповідача №98/ос від 17.01.2023 він був звільнений 01.02.2023 з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Зазначає, що відповідно до наказу відповідач повинен був виплатити йому одноразову матеріальну допомогу в розмірі 5 середньомісячних заробітків (що становить 37843,50 грн) та додаткову матеріальну допомогу в розмірі 1 середньомісячного заробітку (що становить 7568,70 грн), передбачених п.8.23 Колективного договору на 2001-2005 рр., пролонгованого на 2007-2023 рр., 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2022 рік (що, виходячи із розміру прожиткового мінімуму у сумі 2481 грн., встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік», становить 14889 грн) та 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік (що, виходячи із розміру прожиткового мінімуму в сумі 2684 грн., встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік», становить 16104 грн), передбачених п.3.10 Колективного договору на 2001-2005 рр., пролонгованого на 2007-2023 рр. Вказує, що відповідач не здійснив йому зазначених вище виплат і в день звільнення з ним не розрахувався.

Зазначає, що 21.07.2023 він звернувся до відповідача із заявою про виплату заборгованості по виплатах, наданні інформації про суму заборгованості та середньоденного заробітку. Вказує, що листом від 08.08.2023 відповідач повідомив, що виплата одноразової матеріальної допомоги при звільненні буде виплачена згідно із затвердженим графіком, оскільки виплата матеріальної допомоги на оздоровлення призупинена. Зазначає, що у зв`язку із простроченням своєчасного розрахунку при звільненні, відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, який за період з 01.02.2023 (день звільнення) до 14.09.2023 (день подання позову до суду) складає 36638,77 грн із розрахунку 161 день затримки на середньоденний заробіток у розмірі 227,57 грн. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 23 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Роз`яснено ОСОБА_1 його право після закінчення воєнного стану звернутися до суду з вимогою про стягнення з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» матеріальної допомоги на оздоровлення, якщо АТ «Укрзалізниця» до того часу не проведе з ним відповідного розрахунку.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що після подачі позовної заяви та відкриття провадження у справі відповідачем частково задоволено його позовні вимоги, а саме: 23.10.2023 виплачено одноразову матеріальну допомогу в розмірі 37843,50 грн. Проте зазначає, що матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 рік та за 2023 рік в розмірах 14 889,00 грн та 16 104,00 грн., а також середній заробіток за несвоєчасний розрахунок в розмірі 36 638,77 грн залишилися невиплаченими. Вказує, що відповідачу не був виданий сертифікат Торгово-промислової палати України, який був би підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати. Вважає, що відповідачем не доведено, що порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, то відповідно він, як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Враховуючи викладене просив скасувати рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 23 січня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь допомогу на оздоровлення в розмірі 30 993,00 грн та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 36 638,77 грн.

04 березня 2024 року на адресу суду від АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 23.01.2024 є законним, обґрунтованим та ухваленим із додержанням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що призупинення додаткових виплат, що передбачені колективними договорами структурних підрозділів, зокрема і матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію та матеріальної допомоги на оздоровлення було здійснено на повністю легітимних підставах та у встановлений діючим законодавством спосіб. Зазначає, що виходячи із послідовності графіків, 20.10.2023 позивачу було виплачено одноразову матеріальну допомогу у зв`язку з виходом на пенсію згідно умов колективного договору в повному обсязі, що позивачем не заперечується та не оспорюється. Звертає увагу на те, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення роботодавцем саме призупинена, а не відмінена, та у свою чергу позивачу не було відмовлено у такій виплаті. Вказує, що виплати передбачені колективними договорами залізниць були призупинені не з вини АТ «Укрзалізниця», а внаслідок дії форс-мажорних обставин, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 до 01.02.2023 працював сторожем ремонтно-будівельного цеху виробничого підрозділу Овруцька дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом структурного підрозділу центру з управління персоналом Коростенського регіону регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №98/ос від 17.01.2023 ОСОБА_1 був звільнений 01.02.2023 з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Цим же наказом №98/ос від 17.01.2023 було встановлено виплатити ОСОБА_1 , а саме: одноразову матеріальну допомогу в розмірі 5 середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу в розмірі 1 середньомісячного заробітку, передбачених п.8.23 Колективного договору на 2001-2005 рр., пролонгованого на 2007-2023 рр., 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2022 рік та 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік, передбачених п.3.10 Колективного договору на 2001-2005 рр., пролонгованого на 2007-2023 рр. При цьому в наказі міститься застереження: «Виплати провести після окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця».

На виконання наказу №98/ос від 17.01.2023 відповідачем нараховано ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу в розмірі 5 середньомісячних заробітків, що становить 37843,50 грн та додаткову матеріальну допомогу в розмірі 1 середньомісячного заробітку, що становить 7568,70 грн., передбачених п. 8.23 Колективного договору на 2001-2005 рр., пролонгованого на 2007-2023 рр., 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2022 рік, що, виходячи із розміру прожиткового мінімуму в сумі 2481 грн., встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік», становить 14889 грн., та 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік, що, виходячи із розміру прожиткового мінімуму в сумі 2684 грн., встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік», становить 16104 грн., передбачених п. 3.10 Колективного договору на 2001-2005 рр., пролонгованого на 2007-2023 рр. Вказане сторонами визнано та не заперечується.

23.10.2023 платіжним дорученням №669117 відповідачем сплачено ОСОБА_1 матеріальну допомогу при виході на пенсію за лютий 2023 року в розмірі 36 556,82 грн., що визнано та не заперечується позивачем.

Також встановлено, що згідно з пунктом 3.10 Колективного договору, укладеного між адміністрацією Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» і Дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України, на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2023 роки зі змінами та доповненнями, працівникам які безперервно працювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.

Тобто пунктом 3.10 Колективного договору передбачено надання один раз у календарному році матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених Законом на перше січня звітного року, працівникам філії, які безперервно працювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше шести місяців та подали відповідну письмову заяву.

Відповідно до витягу із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплат яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики.

Згідно витягу із протоколу №Ц-54/90 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022, згідно з пп.13.1, пп.13.2 п.13 протоколу вирішено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті; нарахування та виплату матеріальної допомоги проводити в хронологічному порядку, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що виплати матеріальної допомоги на оздоровлення було призупинено, рішення щодо відновлення виплат матеріальної допомоги на оздоровлення ще не приймалося, а тому звернення з цієї підстави є передчасними та не позбавляє позивача права після закінчення воєнного стану звернутися до суду з такими ж вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе із ним відповідний розрахунок. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, то суд першої інстанції відмовив за безпідставністю, оскільки невиплата при звільненні належних позивачу всіх сум виплат відбулась не з вини відповідача, а в силу виникнення та дії обставин військової агресії російської федерації проти України і введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022, який продовжує тривати, що виключає застосування до даних правовідносин ст.117 КЗпП України.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Щодо стягнення невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік та за 2023 рік.

Згідно із статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до статті 13 КЗпП України, статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та інше). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору розповсюджуються на усіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця і працівника.

Частиною другою статті 97 КЗпП України установлені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, що встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

В абзаці першому пункту 3.10 розділу ІІІ «Оплата праці» Колективного договору передбачено надання один раз у календарному році матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених Законом на перше січня звітного року, працівникам філії, які безперервно працювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше шести місяців та подали відповідну письмову заяву.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені ст. ст. 43-46 Конституції України.

У той же час, відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Указом Президента України від 24.04.2022 №64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи.

При цьому, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Також, 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Отже положення Законом України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

При цьому, системний аналіз законодавства свідчить про те, що дія ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.

Отже, оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені пунктом 3.10 Колективного договору, їх призупинення відповідачем узгоджується із положенням ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, у тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено й у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі №580/2869/22.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 про призупинення виплат за колективними договорами не оскаржувалося у встановленому порядку ні відповідними профспілками, ні працівниками АТ «Укрзалізниця» (в тому числі й позивачем).

Відтак, оскільки виплати матеріальної допомоги на оздоровлення були призупинені колективним договором і рішення про їх поновлення не приймалося, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення сум виплат матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік та за 2023 рік в розмірах відповідно 14889 грн та 16104 грн у зв`язку з їх передчасністю.

Щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, для застосування статті 117 КЗпП України та покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити вину підприємства.

Рішенням правління АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31) дійсно на період дії правового режиму воєнного стану в Україні працівникам залізниці призупинено інші додаткові виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, в тому числі, й виплату одноразової матеріальної допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків при виході на пенсію.

АТ «Укрзалізниця» обґрунтовує вказане рішення тим, що з перших днів повномасштабної агресії російської федерації проти України АТ «Укрзалізниця» здійснювала гуманітарні евакуаційні перевезення на безоплатній основі, а також перевезення гуманітарних вантажів, військової техніки та озброєння, забезпечуючи вагомий внесок у спільну перемогу над ворогом.

У зв`язку з цим, а також необхідністю відновлення пошкодженої та знищеної ворогом в результаті обстрілів інфраструктури АТ «Укрзалізниця» понесла величезні витрати, що значно ускладнювало виконання інших фінансових зобов`язань.

Вказане рішення правління АТ «Українська залізниця» є чинним та у встановленому законом порядку не оскаржувалося.

При цьому Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ ( пункт 1 статті 11), що був чинним на час звільнення позивача, на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Відтак у колегії суддів відсутні підстави для не врахування цього рішення правління АТ «Українська залізниця» при вирішенні спору.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.02.71, військова агресія російської федерації проти України, яка стала підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» є форсмажорними обставини (обставини непереборної сили). Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Наведене цілком обґрунтовує висновок суду першої інстанції про доведеність порушення строків виплати позивачу одноразової допомоги при звільненні внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Про відсутність вини роботодавця у затримці виплати і його добросовісність свідчить і те, що невдовзі, у зв`язку зі зменшенням кількості евакуаційних (безкоштовних для пасажирів) потягів, і, як наслідок, зменшенням видатків та покращенням фінансового стану АТ «Українська залізниця», 24.10.2022 прийнято рішення правління АТ «Українська залізниця» про здійснення нарахування працівникам, які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року, одноразової матеріальної допомоги при звільненні, виплата якої була призупинена рішенням правління від 14.03.2022.

У свою чергу ОСОБА_1 був звільнений - 01.02.2023.

Відтак з врахуванням наведеного, невиконання відповідачем обов`язків передбачених статями 47 та 116 КЗпП України відбулось не з вини АТ «Українська залізниця», а було зумовлене обставинами непереборної сили, які встановлені висновком Торгово-промислової палати України №2024/02/0-7/1 від 28.02.2022, у зв`язку з чим відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку, передбаченого статтею 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у колегії суддів відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 23 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді