Справа № 646/2766/24
№ провадження 2/646/1752/2024
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

25 березня 2024 року м.Харкова

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі судді Демченко І.М., перевіривши на відповідність нормам цивільного процесуального закону позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Лисенко Андрій Олександрович до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Перед відкриттям провадження у справі суд перевіряє додержання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України та у відповідності до ст. 9 Закону України «Про судовий збір» зарахування сплаченого судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

При зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_1 судовий збір не сплатив.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї додатки, суд дійшов такого висновку.

Так, позивач посилаючись на норми ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанову Верховного суду № 643/2870/18 від 26.02.2020, вважає, що він звільнений від сплати судового збору, як за подання до суду позовної заяви, так і заяви про забезпечення позову, яка на його думку, є похідним документом від позовної заяви, отже оплаті судовим збором не підлягає.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Так, згідно з п.п. 1-1, 11 ч. 1ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Разом з тим, суд звертає увагу, що п.п. 1-2 ч. 2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що дія цього Закону не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця; договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами.

З договору № 688089555 від 26.07.2019, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 у Розділі 1 «Предмет та строк дії договору» встановлено, що за цим договором товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 10000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.4 цього договору. Строк дії договору становить 30 днів, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,69 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

У частині третій статті «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 743/1481/21 зазначається, що при стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що споживач, який звернувся до суду з позовом про захист своїх прав, звільнений від сплати судового збору як за подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, так і на наступних стадіях цивільного процесу.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 638/6060/18 йдеться про необхідність суду з`ясувати, чи пов`язаний позов з порушенням прав споживача. Так, колегія суддів Верховного Суду відхилила аргумент касаційної скарги про те, що позов стосується захисту прав споживача, оскільки позивач не зазначив жодних доводів та доказів того на які саме потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб, в чому полягало порушення прав позивача як споживача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно із постановою Верховного Суду у справі № 922/404/19 від 09.07.2020 зроблено висновок: «позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. При цьому під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року справа № 757/40852/17, провадження № 61-3024св21, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Отже, для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

У даному випадку предметом позову є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто правовідносини, які виникли з приводу вчинення приватним нотаріусом Грисюк Оленою Василівною виконавчого напису, а не відносини, які виникли з приводу надання позивачу кредиту, який виданий на конкретні споживчі цілі.

Позивач не зазначає в чому полягає порушення прав позивача, саме як споживача фінансових послуг.

Доводи представника позивача про звільнення його від сплати судового збору з посиланням на постанову Верховного Суду у справі № 643/2870/18 від 26.02.2020 є помилковими, оскільки у цій справі предметом позову є довготривалий кредитний договір, виданий на конкретні споживні цілі, отже є такими, що виникли з інших фактичних обставин і не є тотожними із правовідносинами в даній справі.

Таким чином відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за подання даної позовної заяви.

Подібний за змістом висновок зроблено у постанові Верховного Суду по справі № 638/6060/18 від 12.08.2020.

Крім того, висновок про те, що не до усіх позовів про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню застосовується ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», також підтверджується ухвалою Верховного суду від 27.05.2021 у справі №320/10834/18, провадження 61-7345ск21.

Оскільки позивачем при зверненні до суду не доведено, що порушені його прав, як споживача в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим підстави для застосування положень ст. 22 вказаного Закону відсутні.

Згідно з ч. 2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною четвертою статті 177 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; п.п. 1.4 за подання до суду заяви про забезпечення позову - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024рік» розмір прожиткового мінімуму у 2024 році становить на одну особу в розрахунку на місяць із 1 січня 3 028, 00 гривень.

Отже, за подання даного позову до суду, позивачу слід сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 гривень та за подання заяви про забезпечення позову - 605,60грн.

Так, позивачу необхідно сплати судовий збір за такими реквізитами: UA0020661, отримувач коштів- ГУК Харків обл/м.ХарОснов`ян/22030101, , банк отримувача - Казначейство України(ел. адм. подат.), МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Суд наголошує, що згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, приходжу до переконання, що вона підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення її недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, встановивши спосіб усунення недоліків шляхом подання до позову документу про сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 353, 355ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Лисенко Андрій Олександрович до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович - залишити без руху та запропонувати позивачу, протягом п`яти днів з дня отримання ухвали, усунути вказані недоліки позовної заяви, попередивши, що у випадку невиконання даної ухвали заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу та його представнику для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.М.Демченко