Справа №731/983/23
Провадження №2/731/45/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

12 березня 2024 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

cудді Савенка А.І.,

за участю секретаря Тарасенко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №1 Варвинського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено виконавчий напис №14278, яким стягнуто з нього на користь відповідача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованості за Договором №134919 від 09 липня 2020 року, укладеним з ТОВ «ЗАЙМЕР», у загальному розмірі 11 600 грн. На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. було відкрито виконавче провадження №68563892, в межах якого проводиться примусове стягнення боргу.

Позивач стверджує, що заборгованість за кредитним договором на час вчинення виконавчого напису нотаріуса була спірною, необґрунтованою та безпідставною, вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчувався, письмових вимог (повідомлень) від ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» він не отримував. У зв`язку з цим, на переконання позивача спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню, та стягнути безпідставно отримані за виконавчим написом кошти у сумі 9 856, 45 грн.

Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження до судового розгляду на 29 січня 2024 року.

Крім того, на підставі заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 січня 2024 року стягнення, яке здійснюється в межах виконавчого провадження №68563892, відкритого 09 лютого 2022 року, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П., за виконавчим написом, зареєстрованим у реєстрі за №14278, вчиненим 17 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованості на загальну суму 11 600 грн, зупинено.

03 січня 2024 року від приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П. на виконання ухвали суду щодо забезпечення позову надійшли документи на підтвердження зупинки вчинення виконавчих дій з примусового виконання в межах виконавчого провадження №68563892 (а.с. 47). Крім того, виконавче також було направлено інші матеріали справи у межах виконавчого провадження №68563892.

З підстав відсутності у суду відомостей щодо отримання відповідачем поштової кореспонденції та їх неявки на виклик до суду, судове засідання, призначене на 29 січня 2024 року, було відкладене на 26 лютого 2024 року, яке у подальшому через перебування головуючого судді на лікарняному, було повторно відкладене на 12 березня 2024 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 71). У прохальній частині позову наполягав на здійсненні розгляду справи без його участі та наполягав на задоволенні пред`явлених ним вимог.

Відповідач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку, причину своєї неявки до суду не повідомили. Відзиву на позовну заяву чи інших заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Заперечень, пояснень або заяв з процесуальних питань до суду від нотаріуса не надходило.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін О.П., у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Заперечень, пояснень або заяв з процесуальних питань до суду від виконавця не надходило.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем вчинено виконавчий напис №14278, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Договором №134919 від 09 липня 2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» (), на загальну суму 11 600 грн, на користь правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ», оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР», на підставі Договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, відступило своє право вимоги за вищезазначеним договором на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ».

Строк платежу за договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Загальна сума заборгованості за період з 09 липня 2020 року по 12 листопада 2021 року становить 10 400 грн, з яких: 2 000 грн заборгованість за сумою кредиту; 8 400 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Крім того, за винесення даного виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату в розмірі 1 200 грн гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача (а.с. 7).

На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса, 09 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. відкрито виконавче провадження №68563892 (а.с. 11) та проводиться стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 (а.с. 12), внаслідок чого приватним виконавцем перераховано на рахунок стягувача заборгованість за спірним виконавчим написом у сумі 9 856, 45 грн (а.с. 13).

З копії Договору про надання фінансового кредиту №134919, укладеного 09 липня 2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 , вбачається, що відповідно до п. 6.1. даний Договір складений у електронній формі (а.с. 9-10).

Предметом договору є кредит, наданий ОСОБА_1 у сумі 2 000,00 грн (п. 1.1. Договору), строком на 30 днів, тобто до 07 серпня 2020 року (п. 1.2. Договору). Як вбачається з копії вказаного Договору такий не посвідчувався нотаріально.

Суд зважає, що положення ч. 1 ст. 18 ЦК України визначає, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, яку вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При цьому на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, скасовано пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким було передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17 зазначено, що у зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету Міністрів України N662 від 26 листопада 2014 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" №1172 від 29 червня 1999 року в редакції від 29 листопада 2001 року. Вказаною редакцією було передбачено вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди.

Таким чином, як на момент вчинення нотаріусом Золотих О.О. виконавчого напису №14278 від 17 грудня 2021 року, так як і на час розгляду справи, обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за кредитним договором є нотаріальне посвідчення такого договору.

Водночас матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що Договір №134919 від 09 липня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЗАЙМЕР», посвідчувався нотаріально. Відомостей про нотаріальне посвідчення згадуваного договору в самому виконавчому написі не зазначено. Відповідачем вказаний факт також не доведено. З копії даного кредитного договору вбачається, що цей договір є електронним документом, який не посвідчувався нотаріально.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, зокрема вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не посвідчений нотаріально, є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що і мало місце у даному випадку.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.

Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 по справі №754/9711/14-ц та застосований у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі №137/1666/16-ц.

Таким чином, суд зважає, що протягом усього часу розгляду справи в суді стороною відповідача, відповідно до положень ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимість доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором.

Так само відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час та не була погашена боржником.

Суд звертає увагу і на те, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також сума процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також не пересвідчився в отриманні позивачем вимоги банку про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд, керуючись принципом змагальності сторін, з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача безпідставно отриманих за виконавчим написом коштів у сумі 9 856, 45 грн суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П. від 09 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження №68563892 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. №14278, виданого 17 грудня 2021 року. Боржником за кредитним договором відповідно до виконавчого напису нотаріуса є ОСОБА_1 . Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, становить 11 600 грн (а.с. 11).

Як убачається з повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П. №140354 від 11 грудня 2023 року, сума коштів стягнених з боржника ОСОБА_1 та перерахованих стягувачу ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», у межах виконавчого провадження №68563892, становить 9 856, 45 грн (а.с. 13).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Правовий аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно.

Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі №3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №757/42443/15-ц.

Отже, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі №918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі, у виді розірвання договору. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі №6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.

Оскільки виконавчий напис №14278 від 17 грудня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованості у сумі 11 600 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню з моменту його вчинення, то стягнуті на підставі нього кошти підлягають поверненню, згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони були отримані, відпала.

За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити у повному обсязі, визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути безпідставно отримані за виконавчим написом кошти у сумі 9 856, 45 грн.

Оскільки відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача та стягується з нього в дохід держави у загальному розмірі 2 684 грн, з яких: за подання позовної заяви в частині пред`явленої вимоги щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню 1 073, 60 грн; пред`явленої вимоги щодо стягнення безпідставно отриманих коштів - 1 073, 60 грн; за подання заяви про забезпечення позову - 536, 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 137, 141, 142, 206, 247, 263, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» (; юридична адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, б. 82, офіс 7), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович (юридична адреса: АДРЕСА_2 ), приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович (юридична адреса: пр. Перемоги 139, оф. 203, м. Чернігів, 14013), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно отриманих коштів, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №14278, вчинений 17 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» () заборгованості за Договором №134919 від 09 липня 2020 року, укладеним з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАЙМЕР» (), та плати за вчинення виконавчого напису на загальну суму 11 600 (одинадцять тисяч шістсот) гривень.

Стягнути з відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) кошти, безпідставно отримані за виконавчим написом №14278, вчиненим 17 грудня 2021 року, у сумі 9 856 (дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість) 45 копійок.

Стягнути з відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» на користь держави судовий збір у сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.І.Савенко