ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року

Справа № 712/11027/14-ц
Провадження № 22-ц/821/356/24
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря Ярошенка Б. М.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні вм. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у складі судді Колоди Л. Д.,

в с т а н о в и в :

В серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що 30.05.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в сумі 38 500 швейцарських франків, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 345 шв. франків 30 числа кожного місяця, але повернути кредит у повному обсязі не пізніше 29.05.2028, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п. 1.1, 1.2 кредитного договору). За користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобов`язався сплатити проценти у розмірі 8,99% річних. Сторони домовилися, що за умовами договору розмір процентної ставки може бути змінений. Проценти нараховуються та сплачуються в порядку передбаченому п. 1.3 кредитного договору.

Згідно з п. 8.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів за кредитом відповідач ОСОБА_1 сплачує позивачу додатково пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 117500 від 30.05.2007, відповідно до п.п. 1.1 - 1.5 якого поручитель зобов`язався відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору.

Але свої зобов`язання за договором кредиту та поруки відповідачі належним чином не виконали в зв`язку з чим в них виникла заборгованість за кредитним договором.

26.06.2014 позивач направив відповідачам вимоги про необхідність усунення порушень кредитного договору та погашення заборгованості, у відповідності до умов кредитного договору, проте відповідачі залишили дану вимогу без задоволення.

На підставі вищевикладеного просили суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 0, що складає 39 212,33 шв. франків, що станом на 23.07.2014 за курсом НБУ 12,990403 грн. за 1 шв. франк еквівалентно 509 383 грн 97 коп., з яких: 35 852,34 шв. франків (що еквівалентно 465736,35 грн) - заборгованість за кредитом, у тому числі 520,57 шв. франків - прострочена заборгованість з 03.07.2013 по 23.07.2014; 3158,51 шв. франків (що еквівалентно 41 030,32 грн) - заборгованість за процентами, у тому числі 2 543,17 шв. франків прострочена заборгованість за процентами, нарахована з 05.08.2013 по 04.07.2014; 201,48 шв. франків (що еквівалентно 2617,30 грн) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 23.07.2013 по 23.07.2014.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 30 травня 2007 року в сумі 39 212,33 шв. франків, що станом на 23.07.2014 за курсом НБУ 12,990403 грн за 1 шв. франк еквівалентно 509 383 грн 97 коп., з яких: 35 852,34 шв. франків ( що еквівалентно 465736,35 грн) - заборгованість за кредитом, у тому числі 520,57 шв. франків - прострочена заборгованість з 03.07.2013 по 23.07.2014; 3158,51 шв. франків (що еквівалентно 41 030,32 грн) - заборгованість за процентами, у тому числі 2 543,17 шв. франків прострочена заборгованість за процентами, нарахована з 05.08.2013 по 04.07.2014; 201,48 шв. франків (що еквівалентно 2617,30 грн) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 23.07.2013 по 23.07.2014.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» 3 654 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої зобов`язання за договорами кредиту та поруки належним чином не виконали, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач, як сторона правочину не довів видачу кредиту і не довів розмір заборгованості по кредитному договору.

Зауважує, що позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано до суду жодного первинного документу, що міг би підтвердити факт видачі кредиту та наявну суду заборгованості на дату подання позову. Судом першої інстанції встановлено, що позивачем, в обґрунтування розміру заборгованості, надано суду довідку розрахунок-заборгованості станом на 23.04.2014. Проте дана довідка не є належним доказом, містить порушення загального законодавства і умов кредитного договору, а саме:не містить підтвердження зарахування коштів у розмірі 38500,00 шв. франків на поточний рахунок позичальника 2620.;відповідно до пункту 1.3.1 кредитного договору процентна ставка встановлена в розмірі 8,99. Згідно вказаного розрахунку з 30.04.2008 розраховується процентна ставка у розмірі 17,98, що не відповідає умовам договору. Відповідно до пункту 10.2 кредитного договору при збільшені процентної ставки Банк не пізніше 14 днів до збільшення направляє повідомлення про таке збільшення. Матеріали судової справи не містять таких доказів; довідка-розрахунок містить нарахування пені в розмірі 201,48 шв. франків, що також є неправомірним, оскільки відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня; вказана довідка містить печатку не визначеного суб`єкта господарювання: «Управління організації стягнення боргів». Отже, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо надання кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту. Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідачів заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку вимог Банку станом на 23.07.2014.

Відзив на апеляційну скаргу

Представник позивача по справі надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому рішення суду є законним, обґрунтованим, у зв`язку із чим просить залишити рішення від 19 грудня 2014 року без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Наголосив на тому, що у відповідності до договору кредиту від 30.05.2007 який був укладений з відповідачем ОСОБА_1 , кредит надавався відповідачу за цільовим призначенням, тобто для придбання позичальником в свою власність квартири за рахунок залучення ним кредитних коштів у Банку. Того ж дня 30.05.2007, реалізуючи мету одержання даного кредиту, відповідач ОСОБА_1 , придбав двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана в іпотеку Банку для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Також зазначає, що позичальник до моменту апеляційного оскарження рішення звернувся до АТ «Укрсиббанк» з заявою про надання йому можливості частково погасити заборгованість за кредитним договором з подальшим прощенням боргу. Після розгляду даної заяви 30.10.2023 ОСОБА_1 було здійснено часткове погашення заборгованості та в цей же день залишок боргу Банк пробачив позичальнику. Тому на сьогоднішній день зобов`язання між Банком і позичальником є припиненими внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків згідно ст. 605 ЦК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.05.2007 укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 38 500 шв. франків, а відповідач зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 345 шв. франків 30 числа кожного місяця, але повернути кредит у повному обсязі не пізніше 29.05.2028, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п. 1.1, 1.2 кредитного договору). За користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобов`язався сплатити проценти у розмірі 8,99% річних. Сторони домовилися, що за умовами договору розмір процентної ставки може бути змінений. Проценти нараховуються та сплачуються в порядку передбаченому п. 1.3 кредитного договору /а.с. 10-20/

Згідно з п. 8.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів за кредитом відповідач ОСОБА_1 сплачує позивачу додатково пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 117500 від 30.05.2007. Відповідно до п.п. 1.1 - 1.5 даного договору поручитель зобов`язався відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору /а.с. 21-23/

У відповідності до вимоги АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 від 23.06.2014 станом на 23.05.2014 заборгованість ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 38 466,76 шв. франків. В зв`язку з значним строком невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту АТ «Укрсиббанк» вимагав усунення порушень кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня у розмірі 442,84 шв. франки простроченої заборгованості та 2 614,42 шв. франки прострочена заборгованість по процентах /а.с. 30-31/

У відповідності до вимоги АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 від 23.06.2014 станом на 23.05.2014 заборгованість ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 38 466,76 шв. франків. В зв`язку з значним строком невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту АТ «Укрсиббанк» вимагав усунення порушень кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня у розмірі 442,84 шв. франки простроченої заборгованості та 2 614,42 шв. франки прострочена заборгованість по процентах /а.с. 32-33/

Згідно довідки-розрахунку заборгованість за кредитним договором № 0 від 30.05.2007 ОСОБА_1 станом на 23.07.2014 становить 39 212,33 шв. франків /а.с. 36-41/

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без її участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частинами першою та другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частинами першої та другої статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов`язання. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової (звернення до суду із позовом).

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 22 липня 2020 року в справі № 210/1504/13-ц, від 03 грудня 2020 року в справі № 569/16767/16-ц, від 07 грудня 2022 року в справі № 953/1904/20.

Із змісту позовної заяви випливає, що позивач звернувся з позовом на підставі статті 1050 ЦК України

У статтях 525, 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 1 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості (постанова Верховного Суду від 01 червня 2022 року в справі № 175/35/16-ц).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.05.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в сумі 38 500 швейцарських франків. Факт видачі кредиту підтверджується випискою операції (руху коштів) за кредитним договором, яка відображає рух коштів в Банку за умовами кредитного договору, із неї вбачається облік отримання позичальником кредитних коштів, а також облік погашення кредитної заборгованості.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 117500 від 30.05.2007. Відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору.

Відповідно до наданої позивачем довідки-розрахунку за кредитним договором № 0 від 30 травня 2007 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 , яка нарахована з 23.07.2013 по 23.07.2014 складала 39 212,33 шв. франків, що станом на 23.07.2014 за курсом НБУ 12,990403 грн за 1 шв. франк еквівалентно 509 383 грн 97 коп., з яких: 35 852,34 шв. франків ( що еквівалентно 465736,35 грн) - заборгованість за кредитом, у тому числі 520,57 шв. франків - прострочена заборгованість з 03.07.2013 по 23.07.2014; 3158,51 шв. франків ( що еквівалентно 41 030,32 грн) - заборгованість за процентами, у тому числі 2 543,17 шв. франків прострочена заборгованість за процентами, нарахована з 05.08.2013 по 04.07.2014; 201,48 шв. франків (що еквівалентно 2617,30 грн) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Крім того, між сторонами АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки № 55636 від 30.05.2007, згідно якого ОСОБА_1 передав в іпотеку АК ІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно, а саме, двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,2 кв. м, житловою площею 28,0 кв. м.

На підтвердження отримання відповідачем коштів Банком надано банківську виписку по руху коштів на рахунку за кредитним договором № 0, що відкритий ОСОБА_1 за період з 30.05.2007 по 30.10.2023 (день погашення та анулювання заборгованості);

Оскільки відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором перестали виконувати належним чином, починаючи з червня 2013 року перестали здійснювати платежі для погашення суми заборгованості, позивач, використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом направлення 23.06.2014 на адресу відповідачів рекомендованим повідомленням вимоги про погашення усієї суми заборгованості на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення цієї вимоги, скористався правом на дострокове повернення кредиту.

Тобто, АТ «УкрСиббанк» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Посилання скаржника на те, що відповідач почав нараховувати відсотки в розмірі 17,98% річних, хоча згідно кредитного договору відсоткова ставка встановлювалась на рівні 8,99% не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки згідно п. 1.3.2 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом може бути встановлений новий розмір процентної ставки у разі настання будь-якої із обставин, передбачених п. 10.2 кредитного договору.

Відповідно до п. 10.2 кредитного договору Банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання, зокрема порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим Договором).

Сторони погодили, що при настанні необхідних обставин Банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку: Банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки із зазначенням розміру та дати початку дії такої ставки шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа (далі - Повідомлення Банку) за адресою позичальника, що вказана у розділі 13 цього договору або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив Байку при зміні адреси; такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана в повідомленні Банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

На виконання вищевказаних положень кредитного договору 19.02.2008, 14.06.2008 Банк направив позичальнику та поручителю повідомлення про те, що з певних календарних дат на прострочену суму основного боргу будуть нараховуватись відсотки в підвищеному розмірі зокрема, у розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу).

Такими діями кредитор правомірно змінив умови сплати процентів за користування кредитом.

Відповідачами дії Банку щодо правомірності зміни процентної ставки з часу її зміни не оскаржувались.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 30.05.2007.

Судом при дослідженні матеріалів справи було досліджено рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.06.2022 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерне товариство «Укрсиббанк» про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, згідно якого вбачається, що відповідач у справі про розгляд даної справи був обізнаний, в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення.

28.07.2022 Черкаським апеляційним судом ухвалено постанову, якою, зокрема встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.12.2014 стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 39212,33 шв. франків, що станом на 23.07.2014 на курсом НБУ еквівалентно 509383,97 грн. Згідно даного рішення судом було видано стягувачу АТ «УкрСиббанк» два виконавчі листи стосовно обох боржників. На даний час заборгованість за даним судовим рішенням не погашена, вказані виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні у Центральному ВДВС у м. Черкаси Центрального МРУЮ (м.Київ). Крім того, в межах виконавчих проваджень № 47619743, № 60563831 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам. Також сторонам відомо, що рішення суду перебуває на виконанні, а іпотечна квартира арештована у виконавчих провадженнях № 47619743 та № 60563831 відкритих відносно позичальника та поручителя та підлягає зверненню стягненню в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору та виконання рішення суду.

При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд також враховує принцип правової визначеності, який застосовується Європейським судом з прав людини при вирішенні звернень відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підлягає застосуванню судами України відповідно до статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право на справедливий судовий розгляд. При цьому ключовим принципами, які мають скеровувати тлумачення статті 6 Конвенції, є верховенство права, правова певність і належне відправлення правосуддя.

Принцип правової певності є одним з основних аспектів верховенства права який вимагає, серед іншого, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

У його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, як вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншим словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Водночас скасування рішення суду, яке вже частково виконано, може (поряд з іншими обставинами) свідчити про зведення принципу res judicata нанівець (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України» (заява № 61333/00)).

У виконання даного принципу апеляційний суд зауважує, що 30.05.2007 року був укладений кредитний договір, згідно довідки-розрахунку відповідач погашав борг до червня 2014 року.

Заявою від 17.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Укрсиббанк» з заявою про надання йому можливості частково погасити заборгованість за кредитним договором з подальшим прощенням боргу. Після розгляду даної заяви 30.10.2023 ОСОБА_1 було здійснено часткове погашення заборгованості та в цей же день залишок боргу Банк пробачив позичальнику. Тобто станом на 30.10.2023 зобов`язання між сторонами є припиненими.

20.11.2023 відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить поновити йому строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду та скасувати заочне рішення суду від 19.12.2014.

Ухвалою 04.12.2023 заявлені вимоги відповідача були задоволені частково, поновлено процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та заяву про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.12.2014 залишено без задоволення.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 ще принаймні з червня 2022 було відомо про оскаржуване рішення, тоді як в заяві про перегляд заочного рішення останній заявляв, що про рішення дізнався у 30.10.2023, що не відповідає дійсності. Водночас, за наявності ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2023 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2014 року, дана обставина не впливає на перегляд його апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Апеляційний суд при перегляді апеляційної скарги враховує і те, що в частині солідарного стягнення з відповідачів судового збору оскаржуваним заочним рішенням постановою про закінчення виконавчого провадження від 02.22.2017 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 712/11027/17, виданого 05.02.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 3654 грн закінчено в наслідок фактичного повного виконання рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального права та процесуального права, рішення суду першої інстанції вже є виконаним, тому підстав для зміни чи скасування рішення апеляційним судом не вбачаються.

З огляду на зазначене, керуючись принципом юридичної визначеності судового рішення, яке ухвалено в 2014 році, перебувало на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та вважає, що підстави для скасування законного та обґрунтованого рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняПридніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 березня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді:

В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко