справа № 760/2211/21 головуючий у суді І інстанції Усатова І.А.
провадження № 22-ц/824/5897/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2014 року у розмірі 48 245 грн. 12 коп. станом на 02 грудня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 27 вересня 2014 року, згідно якої відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування. В подальшому кредитний ліміт збільшився до 33 000 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. При укладенні договору сторони керувалися ст. 634 ЦК України. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався згодою відповідача на будь-який розмір кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеним порушення зобов`язань та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 02 грудня 2020 року має заборгованість у розмірі 48 245 грн. 12 коп.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що до суду була надана копія заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчила, що погоджується, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитні картки. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомат, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. При цьому, банківська виписка має статус первинного документу. З виписки чітко вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах, та ін., однак, використані кредитні кошти банку не повернула. Крім того, суд першої інстанції першої інстанції зазначаючи про переплату по кредиту не врахував, що підстави вважати укладений кредитний договір № б/н від 27 вересня 2014 року безпроцентним - відсутні. Враховуючи положення чинного законодавства, якими передбачено право Банку нараховувати відсотки за обліковою ставкою НБУ не можна говорити, що сума витрат є меншою, ніж загальних надходжень, оскільки ні відповідач, ні сам суд не навели розрахунку заборгованості із врахуванням відсотків нарахованих за обліковою ставкою НБУ. Отже, висновок суду першої інстанції про переплату є передчасним. В даному випадку, суд міг би відмовити у стягненні відсотків, оскільки не узгоджено розмір відсоткової ставки, але підстав говорити, що борг за кредитом погашено у суду не було, даний висновок ґрунтується на припущеннях та є передчасним. Оскаржуваним рішенням було проігноровано висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/18 та постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року по справі №138/356/17 про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Крім того, відповідач не спростувала жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору, ознайомлення з його умовами, та факт наявності заборгованості з наданого кредиту, а з матеріалів справи такі обставини не вбачаються.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує про те, що надана копія анкети-заяви б/н від 27 вересня 2014 року, ніколи не була нею підписана. Анкета містить підроблений фальшивий підпис, який можна порівняти з оригінальним, що міститься на копії документу, що посвідчує особу відповідача, які надав суду сам же позивач в вигляді додатків до позовної заяви. Також анкета містить помилки в даті видачі паспорту. Крім того, позивач не надав до суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови кредитування є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Така правова позиція висловлена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04 листопада 2015р. у справі № 6-1926цс15. На підставі наведеного вбачається, що цивільно-правові відносини між позивачем та відповідачем належним чином не оформлені, тому немає підстав для стягнення коштів за кредитом. Також, позивачем не були надані до суду належні докази щодо отримання відповідачем кредитних коштів, так як відсутні будь-які фінансові документи (меморіальний ордер, виписка з карткового рахунку де зазначено рух коштів дебет/кредит та кінцеве сальдо по рахунку з вказанням, загальних сум, тощо), які би підтвердили факт отримання відповідачем коштів у банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 27 вересня 2014 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.45).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 02 грудня 2020 року складає 58 795 грн. 50 коп., з яких: 48 245 грн. 12 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 10 550 грн. 38 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України (а.с.20-21).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними та необгрунтованими.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що між ним та відповідачем виникли договірні відносини на підставі підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду анкету-заяву, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку по картковому рахунку, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, зокрема, що позивачем не доведено отримання позичальником коштів за кредитним договором.

Однак, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 605/196/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 зокрема вказує про те, що анкета містить підроблений фальшивий підпис, який можна порівняти з оригінальним, що міститься на копії документу, що посвідчує особу відповідача, які надав суду сам же позивач в вигляді додатків до позовної заяви. Разом з тим, такі доводи відповідача є необґрунтованими та не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

Так, кредитний договір від 27 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк», відповідачем не оспорювався, недійсним у судовому порядку не визнавався.

З наявного розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник вносила кошти на виконання умов договору, чим підтвердила отримання нею кредитних коштів. Вказана обставина підтверджується випискою по рахунку, наданою позивачем разом з позовною заявою та не спростовується відповідачем у відзиві на позовну заяву та відзиві на апеляційну скаргу.

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за якою обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, зокрема, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, де вказано, що заборгованість за тілом кредиту становить - 48 245 грн. 12 коп., підтверджують заборгованість відповідача ОСОБА_1 за виданим кредитом.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 зазначено, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Це відповідає положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого самого змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 48 245 грн. 12 коп., який підтверджується наданою суду випискою по рахунку.

Посилання відповідача на висновки, викладені у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15 та доводи про те, що позивач не надав до суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови кредитування є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту є необґрунтованими та не можуть бути прийнятими апеляційним судом до уваги, оскільки АТ КБ «Приватбанк» не заявляв вимогу про стягнення винагороди та неустойки, а лише просив стягнути заборгованість за тілом кредиту.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір на загальну суму 5 675 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року скасувати та прийняти постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 48 245 (сорок вісім тисяч двісті сорок п`ять) гривень 12 копійок та судовий збір у розмірі 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.