Номер провадження: 22-ц/813/2582/24
Справа № 509/2089/20
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Пуха А.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2023 року, ухвалене Овідіопольським районним судом Одеської області у складі: судді Гандзій Д.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, збільшивши згодом свої позовні вимоги, та в останнє просив суд, стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованість за договором позики в сумі 56000 доларів США, відсотки за користування позикою за період з січня 2020 року по вересень 2021 року у розмірі 17640 доларів США, 3% річних у розмірі 2560,22 доларів США, посилаючись на порушення відповідачами умов боргової розписки (позики) від 23 листопада 2012 року щодо повернення грошових коштів на загальну суму 56000 доларів США під 18% річних, строком на один рік з можливістю продовження, із встановленням обов`язку повернути кошти за першою вимогою, на підтвердження чого, обома відповідачами було складено та підписано письмову розписку, з відповідними доповненнями від 18 травня 2013 року та 27 червня 2014 року, викладену одним документом на одному аркуші паперу, яка до цього часу перебуває у позивача.

Враховуючи, що станом як на день подання первісного позову, так і заяви про збільшення позовних вимог, підстави позову не змінилися, відповідачами ані разом, ані кожним окремо, не було сплачено позивачу основної суми позики в розмірі 56000 доларів США та проценти (18 % від суми позики на місяць) за користування цією позикою за період з січня 2020 року по вересень 2021 року, відповідачі продовжують не виконувати свої зобов`язання за договором позики та порушують права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а відтак, станом на 06 жовтня 2021 року (дата подачі до суду заяви про збільшення позовних вимог) заборгованість відповідачів складається із основної суми позики у розмірі 56000 доларів США, а також процентів за договором позики за період з січня 2020 року по вересень 2021 року, сукупний розмір яких складає 17640 доларів США, із розрахунку 840 доларів США щомісячно (56000 х 18%/12), а також 3 відсотків річних від неповернутої суми позики за період часу з 28 березня 2020 року по 05 жовтня 2021 року у розмірі 2560,22 доларів США.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надіслали на адресу суду заяви, в яких просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав повної оплати боргу з урахуванням відсотків, а також у зв`язку з пропущенням позивачем без поважних причин строків позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами, який, на їх думку, розпочався 28 червня 2015 року та закінчився 28 червня 2018 року, і що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 56000 доларів США, відсотки за користування позикою за період з січня 2020 року по вересень 2021 року у розмірі 17640 доларів США, 3% річних у розмірі 2560,22 доларів США.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 13420 грн, тобто по 6710 грн з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на необ`єктивність та необґрунтованість підходу суду до вирішення справи, просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути на користь відповідача понесені судові витрати.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги заяву відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що позовна давність сплинула 28 червня 2018 року, що є грубим порушенням матеріального та процесуального права, та не в порушення вимог ст. 267 ЦК України не було прийнято до уваги заяву відповідачів про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, та не відмовлено у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідача не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, до судового засідання не з`явилися, позивач ОСОБА_1 у поданій 05 березня 2024 року заяві просив справу розглядати за його відсутності, викладені в апеляційній скарзі вимоги підтримав в повному обсязі, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (стаття 1047 ЦК України).

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Як вбачається з приписів ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно з вимогами статей 610, 611 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Також, статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з однієї сторони, та позивачем ОСОБА_1 і третьою особою ОСОБА_4 - з іншої сторони, було укладено договір позики, згідно з яким останніми надано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у борг грошові кошти на загальну суму 56000 доларів США під 18% річних, строком на один рік з можливістю продовження, із встановленням обов`язку повернути кошти за першою вимогою, на підтвердження чого, 23 листопада 2012 року відповідачами було власноруч написано письмову розписку, оригінал якої надано суду позивачем та оглянуто судом у судовому засіданні, з відповідними доповненнями від 18 травня 2013 р. та 27 червня 2014 року, викладену одним документом на одному аркуші паперу (т. 1 а.с. 33).

Через невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань та несплату процентів, позивач 17 березня 2020 року звернувся до відповідачів із письмовою вимогою про повернення боргу у повному обсязі у розмірі 56000 доларів США, а також процентів за користування грошима, протягом 7-ми днів з дня пред`явлення цієї вимоги, та попередив, що у разі невиконання такої позивач буде змушений звертатися до суду, яку відповідачами отримано 20 березня 2020 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення Укрпошти (а.с. 34, 35 т. 1).

Через знаходження станом на час вирішення справи судом оригіналу боргової розписки на руках у позивача, судом було виснувано про невиконання позичальниками ОСОБА_5 взятих на себе зобов`язань за договором позики.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на корись ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 56000 доларів США, відсотків за користування позикою за період з січня 2020 року по вересень 2021 року у розмірі 17640 доларів США, 3% річних у розмірі 2560,22 доларів США та вирішуючи питання судових витрат, суд виходив із обґрунтованості позову та його доведеності належними доказами, оскільки факт укладення договору позики на суму 56000 доларів США між сторонами підтверджено борговою розпискою від 23 листопада 2012 року, з доповненнями від 18 травня 2013 року, 27 червня 2014 року, складеною власноруч відповідачами, розписка є документом, що підтверджує боргове зобов`язання, містить усі істотні умови щодо суми позики і строку повернення позики, наявність оригіналу якої у позивача згідно із положеннями ч. 3 ст. 545 ЦК України свідчить про неповернення боргу відповідачами та про наявність підстав для стягнення з відповідачів неповернутої суми позики за вказаним договором, а також процентів за користування позикою відповідно до ст. 536, 1048 ЦК України.

Вирішуючи заяву відповідачів про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд першої інстанції встановив, що договір позики укладено вперше строком на 1 рік з можливістю пролонгації, а в подальшому від 18 травня 2013 року та від 27 червня 2014 року - на невизначений строк, зокрема строк виконання зобов`язання по поверненню позики визначено моментом пред`явлення вимоги, а відтак початок перебігу позовної давності по поверненню основної суми позики розпочався не з дати укладення договору позики, як помилково стверджують відповідачі у своїй письмовій заяві про застосування строків позовної давності, а з дати невиконання пред`явленої позикодавцем вимоги про повернення позики від 17 березня 2020 року, у зв`язку із чим поданий ОСОБА_1 позов у травні 2020 року є таким, що пред`явлений у межах строків позовної давності.

Колегія суддів погоджує наведений висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є оскаржуване рішення суду в частині незастосування судом до виниклих спірних правовідносин строку позовної давності, зробленою відповідачами до розгляду справи по суті судом першої інстанції, що повинно мати наслідком відмову у задоволенні позову.

Вказане є єдиним доводом апеляційної скарги.

Тому, переглядаючи рішення суду за вказаним доводом апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. На це звернула увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року по справі № 755/13805/16-ц (пункт 53 постанови).

Як вказала ВП ВС, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Отже, обґрунтованість позовних вимог не є предметом апеляційного перегляду.

Щодо строку позовної давності, то колегія суддів бере до уваги таке.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини п`ята статті 261 ЦК України ).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Крім того, щодо солідарного обов`язку подружжя, то в постанові Великої Палати Верховного Суду С від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц виснувано, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Отже, усуваючи наведений законодавчий недолік, Велика Палата Верховного Суду погоджується з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 як особою, за апеляційною скаргою якої переглядається рішення місцевого суду по теперішній справі, заявлено про помилково незастосування судом строку позовної давності до спірних правовідносин та вимогою скарги є скасування рішення в цілому, а він разом із ОСОБА_3 є солідарними боржниками за договором позики, то апеляційний суд переглядає рішення щодо застосування строку позовної давності щодо обох відповідачів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Судом вірно встановлено, що договір позики укладено вперше 23 листопада 2012 року строком на 1 рік з можливістю пролонгації, а в подальшому 18 травня 2013 року та 27 червня 2014 року - на невизначений строк, та сторонами погоджено обов`язок позичальників Юників повернення боргу на вимогу під 18 % річних, тобто строк виконання зобов`язання по поверненню позики визначено моментом пред`явлення вимоги, а відтак початок перебігу позовної давності по поверненню основної суми позики розпочався не через рік після отримання останньої частини позики 28 червня 2014 року тобто з 27 червня 2015 року та сплинув 27 червня 2018 року, як стверджують відповідачі у своїй письмовій заяві суду першої інстанції про застосування строків позовної давності, а з дати невиконання позичальниками пред`явленої позикодавцем вимоги про повернення позики від 17 березня 2020 року, яку відповідачами отримано 20 березня 2020 року.

У зв`язку із чим поданий ОСОБА_1 позов у травні 2020 року є таким, що пред`явлений у межах строків позовної давності.

Така оцінки спірних правовідносин судом повністю відповідає вимогам ч. 1 ст. 1049 ЦК України, оскільки сторони погодили строк позики 40000 доларів США в один рік з можливістю пролонгації, що згодом і зробили, збільшивши боргові зобов`язання 18 травня 2013 року на 10000 доларів США, а 27 червня 2014 року на 6000 доларів США, а оскільки відповідачі Юники взяли на себе зобов`язання повернути позику на вимогу, яку позивачем пред`явлено 20 березня 2020 року і яку відповідачами не виконано, то перебіг строку позовної давності розпочався з 20 квітня 2020 року (наступний день після спливу 30-денного строку, передбаченого ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Тому звернення ОСОБА_1 до суду 08 травня 2020 року із позовом про стягнення боргу, відсотків за користування грошима та 3% річних зроблено у межах строку позовної давності.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строк позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину (пункти 12-14 розділу 1У «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України).

Отже, вказаною нормою права встановлено, що строки, визначені статтею 257 ЦК України, на час дії карантину продовжуються автоматично.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що твердження відповідачів у своїй письмовій заяві про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин є безпідставним з огляду на вищевикладені обставини, а тому судом до уваги не приймається.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що помилковий довід апеляційної скарги не спростовує правильних висновків суду про подання обґрунтованого позову в межах строку позовної давності та стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за укладеним із відповідачами договором позики.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 05 березня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Н.В. Стахова