Справа № 606/2466/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

секретар судового засідання Порчика І.Р.

за участі позивача ОСОБА_1

представника служби у справах дітей ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Теребовлянської міської ради про відібрання дітей, визначення місця проживання з батьком та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Теребовлянської міської ради, в якому просив відібрати дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 від матері та визначити місце проживання дітей з батьком, а також стягнути з відповідачки в користь позивача аліменти на утримання дітей.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, під час спільного проживання народилося двоє дітей, які проживають разом з позивачем по АДРЕСА_1 . Відповідачка близько двох років не проживає з дітьми, не цікавиться ними, не займається вихованням, не надає матеріальної допомоги, більшість часу проживає за кордоном. Всі матеріальні потреби забезпечує батько, займається їхнім вихованням, проводить дозвілля, піклується про стан здоров`я. Враховуючи вказані обставини, позивач просив відібрати дітей від матері, визначити місце проживання з ним, оскільки він офіційно працевлаштований, не судимий, має на праві власності житло, позитивно характеризується, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, проживання дітей з батьком відповідатиме їхнім найкращим інтересам.

Ухвалою судді від 26 грудня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

14.02.2024 протокольною ухвалою суду без видалення судді до нарадчої кімнати у судовому засіданні, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, просив їх задовільнити з мотивів викладених у позовній заяві.

Відповідач в судові засідання, будучи належним чином повідомленою не з`являлася, направила через електронну пошту заяву, в якій вказала, що повістку отримала, на засіданні не може бути присутня, не висловила позиції з приводу позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і піклування, з приводу позовних вимог покладалася на розсуд суду.

Суд, заслухавши доводи позивача, пояснення представника третьої особи, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 14.12.2012 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане Теребовлянським відділом ДРАЦС у Тернопільському районі Тернопільської області, актовий запис № 11.

Як слідує з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки Теребовлянської міської ради від 10.10.2023 року № 02-25/685, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , його склад сім`ї дружина ОСОБА_3 ОСОБА_7 зареєстрована по АДРЕСА_2 , син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_8

Згідно з витягом про Реєстрацію права власності на нерухоме майно домоволодіння по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

Як вбачається з Акта обстеження матеріально - побутових умов заявника від 15.11.2023, ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 , разом з ним проживають син ОСОБА_9 2014 року народження та донька ОСОБА_10 2017 року народження. Зі слів сусідів дружина заявника за кордоном, участі у вихованні дітей не бере. ОСОБА_1 створив належні житлово-побутові умови для проживанн , розвитку та навчання дітей.

Щодо стану здоров`я, то ОСОБА_1 з 21.04.2021 року перебуває під спостереженням сімейного лікаря з приводу хронічних захворювань, що підтверджується довідкою від 29.11.2023.

Згідно з довідкою Теребовлянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 від 07.11.2023 № 01-30/236, діти ОСОБА_4 та ОСОБА_8 навчаються в Теребовлянській загальноосвітній школі № 2, вихованням дітей займається батько, мати за межами України.

Відповідно до довідки ТОВ «АТБ-Маркет» від 10.11.2023, позивач працює старшим охоронником в ТОВ «АТБ Маркет», його дохід з травня 2023 року по жовтень 2023 року склав 92196,74 грн.

Згідно з висновком органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 29.01.2024 року № 55, орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати у ОСОБА_3 дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення її батьківських прав та визначити місце проживання дітей з батьком ОСОБА_1 . В описовій частині висновку вказано, що матір дітей за професією лікар стоматолог, після виїзду в Словаччину влаштувалася на роботу за спеціальністю. Діти перебували з нею в Словаччині протягом 1.5 року, однак влітку 2023, мати повернула дітей до батька. З дітьми проведено бесіди, з яких стало зрозуміло, що їм комфортніше проживати в Україні, вони скучають з мамою, хотіли б щоб батьки проживали разом. Діти повідомили, що спілкуються з мамою по телефону, але вона не передає їм подарунків, не виконує обіцянок.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, при цьому за змістом принципів змагальності (статті 12, 81 ЦПК України) та диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) саме позивач повинен, зокрема, обґрунтувати та довести факт порушення або оспорення суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 170 СК України, передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Судом встановлено, що діти фактично проживають разом з батьком, що визнається сторонами по справі.

Основним доводом у судовому засіданні про існуючий «реальний» спір між сторонами щодо визначення місця проживання дітей було те, що батько висловив перестороги про те, що матір дітей без відома батька може вивезти дітей за кордон, де вони раніше перебувати з нею.

Разом з тим, в ході розгляду справи суд встановив, що з часу реєстрації дітей за адресою: АДРЕСА_1 відповідачкою не вчинялося жодних дій щодо зміни місця проживання дочки та сина сторін. Перебування дітей за кордоном, де ОСОБА_3 ОСОБА_7 має роботу та право на проживання не є спробою змінити їх місце проживання, а правом матері брати рівну участь у вихованні своїх дітей, турбуватися про їх здоров`я, розвиток, дозвілля. Діти мають необмежене право безперешкодно бачитися з обома батьками незалежно від їх місця проживання, зареєстрованого чи фактичного.

Суд зауважує, що будь-яких інших достатніх, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про наявність незгоди відповідачки з тим, щоб діти сторін проживали з позивачем за місцем його проживання, суду не надано.

Отож, доказів, які б давали суду правові підстави для висновку, що визначення місця проживання дітей в судовому порядку буде виключно в їх інтересах чи призведе до поліпшення прав та інтересів спільних дочки та сина сторін, суду не надано, як не надано і доказів, що в розумінні змісту положень ч. 1 ст. 160 СК України та ч. 1 ст. 161 СК України саме з вини відповідачки мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти.

Відтак, суд оцінивши докази по справі, а також те, що діти ОСОБА_4 та ОСОБА_8 проживали і продовжують проживати разом з батьком і в них немає інтересу на зміну місця їх проживання, суд дійшов до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили на необхідність відібрання дітей від матері та визначення місця проживання спільних дітей сторін саме з ним, що свідчить про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Однак, суд вважає обґрунтованими вимоги щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що домовленості щодо утримання дітей сторонами не досягнуто, а відповідачка в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх сина та доньки. За таких обставин позивачу важко самому створити умови для належного утримання дітей, їх фізичного та духовного розвитку. Вказане є підставою для стягнення з відповідачки аліментів відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідачки і достатніми для забезпечення належного рівня дітей аліменти у розмірі по 4000 грн. щомісячно.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073 грн.

Враховуючи вищенаведене, керуючись 4,10,12,76,81,263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Теребовлянської міської ради про відібрання дітей, визначення місця проживання з батьком та стягнення аліментів задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_5 аліменти на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі по 4000 (чотири тисячі) грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 22 грудня 2023 року і досягнення дітьми повноліття.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 в користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 1073 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 25 березня 2024 року.

Суддя І. Б. Марціцка