Справа №761/8778/21 Головуючий в суді І інстанції Волошин В.О.
Провадження № 22-ц/824/4391/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Медведчук Д.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 25 208,37 грн. та моральну шкоду в розмірі 330 000,0 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 02 серпня 2018 року сталася ДТП на перехресті вулиць М. Довнар-Запольського та Дегтярівської в м. Києві, відповідач керуючи автомобілем «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на неї, як пішохода, в результаті чого вона отримала легкі тілесні ушкодження.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія НК №42709 від 30 серпня 2018р. відповідача було притягнуто до адміністративної відповідності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу на користь держави.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 р. по справі № 760/23423/18, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 до Інспектора відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у м. Києві Лунякіної О.О., треті особи: ОСОБА_1 , Департамент патрульної поліції про скасування постанови та закриття провадження в справі - залишено без задоволення.

На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача не була застрахована у встановленому законом порядку.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, вона тривалий час була непрацездатною, вимушена була звертатися за медичною допомогою, та приходити курс лікування, придбавати за особисті кошти медичні препарати. У зв`язку з чим, їй було заподіяно матеріальну шкоду, яка складається з витрат на лікування у розмірі 10 140,65 грн. та втраченого нею заробітку, внаслідок втрати працездатності у розмірі 15 067,72 грн.

Крім того, зазначала, що внаслідок протиправної поведінки відповідача та вчинення ним правопорушення, вона втратила нормальний спосіб життя, у неї кардинально порушено нормальні життєві зв`язки, що спричиняє їй моральних і фізичних страждань, яких вона зазнала в результаті ушкодження здоров`я, тривалого лікування, і вона нездатна повною мірою відчувати радість життя, також вимушена була змінити звичний спосіб життя, душевні страждання також викликає у неї несумісне з суспільною мораллю поведінка відповідача, який протягом усього часу після ДТП, не цікавився станом її здоров`я, в добровільному порядку відмовляється відшкодувати, як матеріальну, так і моральну шкоду, у зв`язку з чим розмір моральної шкоди позивачка оцінює в 330000,0 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 9 435 грн. 65 коп.; у відшкодування моральної шкоди 50 000,0 грн. та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 1816,0 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В вересні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу - 86 000,0 грн. та 7500,0 грн. - витрат на експертизу.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,0 грн.

В вересні 2023 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд стягнути з позивачки на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 655,6 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та стягнути з ОСОБА_2 на її користь у відшкодування матеріальної шкоди 10140 грн. 65 коп., у відшкодування моральної шкоди 330 000,00 грн.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що рішення суду першої інстанції є очевидно незаконним та необґрунтованим, оскільки суд фактично під надуманими приводами уникнув розгляду по суті частини позовних вимог, не навівши жодних юридично обґрунтованих мотивів часткового задоволення позову.

Вказує, що висновок суду першої інстанції щодо критичної оцінки та неврахування висновку спеціаліста-психолога та необхідності зменшити заявлений розмір моральної шкоди до 50 000 грн суперечить наявним в справі доказам та правовим висновкам Верховного Суду.

Також вказує, що суд першої інстанції безпідставно не викликав свідків та експерта-психолога для допиту в суді.

Не погоджуючись із додатковим рішенням за заявою позивача, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить його змінити та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 86 000 грн. витрат на правову допомогу та 7500 грн. витрат на експертизу.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що вказані судом причини відмови в стягненні витрат не відповідають приписам підпункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, згідно яких інші (крім судового збору) судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вказує, що відповідач зловживав своїми процесуальними правами, затягуючи розгляд справи, що відповідно до вимог частини 9 статті 141 ЦПК України, є підставою для покладення на нього всіх судових витрат.

Не погоджуючись із додатковим рішенням за заявою відповідача, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про ухвалення додаткового рішення у справі.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що при ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції не дотримався встановлених частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України вимог щодо законності та обґрунтованості судового рішення, оскільки ним надано належні та допустимі докази понесених витрат на правничу допомогу.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційні скарги ОСОБА_1 , в якому він вказує на їх необґрунтованість просить залишити їх без задоволення, а рішення та додаткове рішення про часткове задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які були отримані позивачкою, внаслідок неправомірних дій відповідача, вік позивачки, характер і тривалість страждань, стан її здоров`я, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, з урахуванням часу лікування, дійшов висновку про необхідність стягнення матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 9 435,65 грн, за вирахуванням витрат у вигляді благодійних внесків на користь медичних закладів, та моральної шкоди у розмірі 50 000,0 грн.

Задовольняючи частково вимоги позивачки про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції, виходив з того, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню різниця в розмірі, понесених сторонами витрат на правничу допомогу, в розміру 5000,0 грн., з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог та відповідних витрат на професійну правничу допомогу, які понесла кожна сторона.

При цьому, відмовляючи у задоволенні вимоги відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції, виходив з того, що з позивачки на користь відповідача не підлягає стягненню витрати на правничу допомогу, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог та відповідних витрат на професійну правничу допомогу, які понесла кожна сторона, враховуючи різницю в цих витратах.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 серпня 2018 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія НК №42709 відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням вимог п. 18.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 02 серпня 2018 року о 09:10 год. на перехресті вулиць Дегтярівська - М. Довнар-Запольського в м. Києві, відповідач, керуючи автомобілем «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи, не зменшив швидкість руху і не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, чим порушив вимоги п. 18.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року по справі № 760/23423/18, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 до Інспектора відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у м. Києві Лунякіної О.О., треті особи: ОСОБА_1 , Департамент патрульної поліції про скасування постанови та закриття провадження в справі - залишено без задоволення. Зі змісту вказаного рішення, вбачається, що відповідача ОСОБА_2 було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, а також додатково встановлено, що внаслідок не дотримання ним вимог п. 18.1 ПДР України, мало місце наїзд, керованого відповідачем автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 на позивачку, як пішохода, яка переходила проїзну частину у встановленому місці.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено (а.с. 161, 162, 173, 201, 202 т. 1), що 02 серпня 2018 року позивачку було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні № 17, та їй було діагностовано забійну травму грудної клітини, забій плечового суглоба, садну обличчя та кінцівок, навколоорбітальна гематома праворуч; з 07 по 17 серпня 2018р. позивачка перебувала на лікуванні у неврологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 9. Згідно виписки від 17серпня 2018р. № 13044 у позивачки було діагностовано стан після закритої черепно-мозкової травми головного мозку, підшкірні гематоми орбітальних ділянок. 3 30 серпня по 28 вересня 2018р. позивачка перебувала на лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 8, з діагнозом виражений астено-невротичний синдром з тривожно-депресивними розладами на фоні перенесеної стресової ситуації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Положеннями ч. 1-3 ст. 1195 ЦК України, передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Частиною 1 ст. 1197 ЦК України передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено заподіяння моральної шкоди саме в розмірі 330 000 грн, натомість з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, спричинених внаслідок ДТП, та із застосуванням принципів розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача необхідно збільшити з 50 000 грн до 100 000 грн, з огляду на ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які були отримані позивачкою, внаслідок неправомірних дій відповідача, його поведінки після ДТП, вік позивачки, характер і тривалість страждань, стан її здоров`я, тяжкість завданої травми, з урахуванням часу лікування, подальшого періоду її реабілітації, зміну звичного укладу життя.

Посилання апелянта на висновок спеціаліста-психолога щодо оцінки розміру моральної шкоди, колегія суддів оцінює критично, позаяк цей висновок може слугувати для суду орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суд повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку.

Вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 09 листопада 2022 року у справі №372/1652/18.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності врахування висновку експерта, відхиляються колегією суддів як такі, що співпадають з доводами позовної заяви, обґрунтована оцінка яким надана судом першої інстанції, з якою погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що благодійні внески у розмірах 200,0 грн. і 505,0 грн. на користь медичних закладів, були необхідними витратами на лікування, теж оцінюються колегією суддів критично, позаяк ґрунтуються лише на власному тлумаченні апелянтом норм законодавства.

Щодо доводів апеляційних скарг на додаткове рішення, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21, від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23.

Таким чином, оскільки колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року у цій справі, то і додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.3,4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивач надав до суду: договір про надання правової допомоги № 402/18 від 28 липня 2018 року, додаткову угоду № 1 від 15 липня 2020 року, додаток № 6 від 19 січня 2021 року, Акт № 5 про виконання договору про надання правової допомоги від 19 вересня 2023 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 402/18 від 28 липня 2018 року, згідно яких вартість гонорару адвоката за представництво інтересів позивача становить 86 000 грн.

Натомість, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції відповідач надав до суду: договір про надання правничої (правової) допомоги № 01-17/06-21 від 17 червня 2021 року, рахунки та відповідні квитанції, Звіт від 18 вересня 2023 року про витрачений час на надання правничої допомоги за договором про надання правничої (правової) допомоги № 01-17/06-21 від 17 червня 2021 року, Акт приймання - передачі наданої правничої (правової) допомоги за договором про надання правничої (правової) допомоги № 01-17/06-21 від 17 червня 2021 року. Так, за Звітом від 18 вересня 2023 року про витрачений час на надання правничої допомоги за договором про надання правничої (правової) допомоги № 01-17/06-21 від 17 червня 2021р., загальна кількість годин роботи (правничої допомоги), яка була надана відповідачу становить 27 годин, загальна вартість послуг становить 33 200,0 грн., які сплатив відповідач.

Разом з тим, у відзиві відповідач вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок понесених судових витрат по справі становитиме 27 200 грн.

Згідно із ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Оскільки стороною відповідача не було зазначено та надано відповідних доказів у підтвердження обставини, що на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку він не міг передбачити збільшення витрат, підстав для задоволення до стягнення судових витрат у розмірі фактично понесених витрат немає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвокатів зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатами робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатами документів, їх значення для спору, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи межі оскарження рішення суду першої інстанції кожним з учасників судового процесу та результат вирішення справи, а також заперечення відповідача проти розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 23 800 грн, а з позивача на користь відповідача - витрати на правову допомогу пропорційно розміру відмовлених позовних вимог у сумі 18 800 грн.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне здійснити взаємозалік судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю у їх витратах на правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року в частині стягнення моральної шкоди змінити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про розподіл судових витрат, яким заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат - задовольнити частково.

Провести взаємний зарахунок судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до вимог ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий: Судді: