Справа № 464/3093/20 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/3140/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар ОСОБА_1

з участю представника відповідачки- адвоката Мазченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №464//3093/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 -адвоката Мазченко Оксани Олексіївни на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Державний нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Фурман Людмила Антонівна,- про усунення від права на спадкування за законом

в с т а н о в и в :

15 червня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в якому просить усунути відповідачку ОСОБА_2 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті їх матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була матір`ю позивачки та відповідачки. Причиною смерті став постінфарктний кардіосклероз. При житті ОСОБА_4 хворіла тяжкими хворобами, такі як прогресуючий цукровий діабет, гіпертонічна хвороба, кардіосклероз та потребувала фізичної та матеріальної допомоги. Догляд за хворою здійснювала вона, позивачка та її син. Відповідачка не надавала фізичної та матеріальної допомоги на лікування та догляд матері, а відтак, вважає, що таку слід усунути від спадкування.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 13 вересня 2023 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 840 грн.

Рішення суду оскаржила представник відповідачки ОСОБА_2 -адвокат Мазченко О.О.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального і матеріального права. Стверджує, що суд взяв до уваги недопустимі докази щодо стану здоров`я спадкодавця. Крім цього, у рішенні не зазначено, відповідно до якого нормативного акту, хвороби на які хворіла ОСОБА_4 віднесено до тяжких або на що посилається суд, визначаючи хвороби спадкодавця тяжкими, не надала оцінки ступеню тяжкості хвороб і чи могли вони бути підставою безпорадного стану ОСОБА_4 . В матеріалах справи відсутні висновки експертиз, які б встановлювали, що у спадкодавця була стійка втрата працездатності та що вона не могла самостійно себе обслуговувати, тому висновки суду щодо тяжкої хвороби спадкодавця є лише припущенням. Звертає увагу, що ОСОБА_4 дійсно неодноразово перебувала у лікарні, але кожен раз не більше 10 днів і кожного разу при виписці стан її здоров`я був задовільний. Зазначає, що інсулінозалежною спадкодавець не була, медичні документи або висновки про прогресування діабету у ОСОБА_4 відсутні. При виписці із психіатричної лікарні було зазначено, що психічних розладів не виявлено, стан пацієнтки покращився, стала спокійна, впорядкована, у відділенні сама себе обслуговувала , стану сплутаної свідомості не спостерігається , стан здоров`я-задовільний. Все це підтверджує, що спадкодавець довготривало не хворіла, тяжких хвороб не мала, не була у безпорадному стані, могла себе обслуговувати, її стан здоров`я був задовільний, в останні шість місяців свого життя вона не зверталась до лікарів, що підтверджує відсутність прогресування хвороб та поліпшення загального стану. Не підтверджено жодними допустимим письмовими доказами твердження свідків про те, що за пів року до смерті, ОСОБА_4 дуже погано себе почувала і потребувала послуг доглядальниці, що у неї дуже впав зір і вона не могла себе обслуговувати. Стверджує, що відповідачка ОСОБА_2 як матеріально так і фізично брала участь в організації лікування матері ОСОБА_4 , що підтверджується медичною випискою КНП «Київський міський медичний центр «Академія здрров`я людини». Крім цього, суд не врахував те, що відповідачка проживає далеко за межами Львова, на її утриманні в 2018-2019 роках перебувала неповнолітня донька та батько-пенсіонер її цивільного чоловіка, який сам не міг себе обслуговувати та перебував в лежачому стані через перенесений інсульт. В свою чергу, син позивачки на той час вже був повнолітній і міг допомагати позивачці в утриманні спадкодавця. Звертає увагу, що ОСОБА_4 група інвалідності не присвоювалась, статус особи, яка потребує стороннього догляду не надавався. Позивач не надала суду жодного доказу, що ОСОБА_4 перебувала на обліку як отримувач соціальної допомоги, а також що їй були призначені будь-які види допомоги, передбачені законодавством для осіб, що потребують стороннього догляду. Позивач ввела суд в оману, підміняючи факт можливої власної допомоги спадкодавцю за факт потреби спадкодавця у допомозі саме від відповідача, і що саме відповідач умисно ухилилася від надання такої допомоги. Відповідач неодноразово вказувала, що не ухилялася від надання спадкодавцю матеріальної і фізичної допомоги, по мірі своїх сил і можливостей виконувала свій обов`язок щодо утримання мами, що спадкодавець не була в безпорадному стані, могла самостійно себе обслуговувати, утримувати не тільки фізично, але і матеріально, тому що мала заощадження і отримувала пенсію, спадковець не вимагала надання допомоги, а позивачкою не доведено, що мати ОСОБА_4 потребувала допомоги чи фізичної, чи фінансової та зверталася до відповідачки і вона в цьому відмовила. Тому вважає, що судом не може бути застосована крайня міра до відповідачки-позбавлення від спадкування. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Стягнути з позивачки сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір.

Відзив на апеляційну скаргу суду не надано, що відповідно до частини третьої статті 360 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не з`явилися, про день і час слухання справи були належним чином повідомлені, на час слухання справи в суду не було клопотань про відкладення розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, забезпечила явку свого представника адвоката Мазченко О.О.

Відповідно до ч.2ст.372 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Мазченко О.О. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст..263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі є рідними сестрами.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх мати ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10 грудня 2019 року Сихівським районним в місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ МЮ у Л/о. (а.с.6 т.1).

З копії лікарського свідоцтва про смерть №1288 та довідки про причину смерті від 09 грудня 2019 року КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова» встановлено, що причиною смерті був постінфарктний кардіосклероз.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 відкрилася спадщина. До складу спадкового майна входить квартира АДРЕСА_1 ; Автомобіль Dacia Logan 2006 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 .

15.05.2020 року в Четверту Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася позивачка ОСОБА_3

29.05.2020 року із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася ОСОБА_2 .

Спадкоємець ОСОБА_3 , дізнавшись про звернення сестри ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини, вважає, що така ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4 , а відтак таку слід усунути від права на спадкування.

Відповідно до ч.5 ст.1224 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у п.6 прописано, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому, слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Не пред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Із матеріалів справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 при житті до 2018 року, будучи пенсіонеркою, займалася реалізацією товару в орендованому нею невеликому магазині біля ринку на вулиці Дністерській у м.Львові, який в подальшому передала у суборенду, сама водила автомобіль, який належав їй на праві власності Dacia Logan, 2006 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_4 проживала одна у приватизованій квартирі, де їй на праві власності належала 1/3 частка. Інші дві частки належать її двом дочкам, сторонам по справі. Отримуючи пенсійні виплати, доходи від праці та суборенди, ОСОБА_4 була самодостатньою, матеріально незалежною від своїх дітей. У травні 2019 ОСОБА_4 згідно пояснень відповідачки святкувала у ресторані свої 65 років, де були запрошені дочки, внук та інші гості.

З 2013 року спадкодавиці було встановлено цукровий діабет ІІ типу, однак інсулінозалежною згідно медичних даних вона не була.

Стан здоров`я ОСОБА_4 погіршився з 2018 року, мали місце гіпертонічний криз, що стало причиною обстеження такої у КЗ ЛОР «ЛОКПЛ», де остання пробула з 02.05.2019 до 13.05.2019 до 10 днів. У стаціонар поступила у супроводі онука. Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 02731 вказано, що стан хворої задовільний, за час перебування у стаціонарі стан у пацієнтки покращився, стала спокійною, впорядкована поведінка, психоматичних розладів не виявлено. У відділенні сама себе обслуговувала, стан сплутаної свідомості не спостерігався. Виписана з відділення під подальший нагляд кардіолога та ендокринолога. Рекомендвано психіатр при потребі (а.с.148 т.1).

У період з 14.10.2018 року по 25.10.2018 року ОСОБА_4 проходила стаціонарне лікування у КНП «-8-ма міська кінічна лікарня м.Львова» з діагнозом гостра лівошлуночкова недостатність (а.с.164-210).

18 квітня 2019 року ОСОБА_4 поступила на лікування у терапевтичне відділення ЛШМД у м.Львові з діагнозом гіпертонічний криз. Всі періоди лікування не перевищували 10 днів, хвороби відповідали віковій категорії без ускладнень. Хвора при виписці мала покращений стан здоров`я, не була лежачою, стан здоров`я був задовільний, потребувала нагляду кардіолога, ендокринолога. Доказів про те, що у ОСОБА_4 у січні 2019 року внаслідок операції відмовили нирки, що з 2013 року- прогресував цукровий діабет, матеріали справи не містять, однак на такі посилається суд у своєму рішенні. ОСОБА_4 не була визнана особою з інвалідністю, відсутні докази про її безпорадний стан та потребу сторонньої допомоги.

Описуючи стан здоров`я матері як вкрай важкий, позивачка ОСОБА_3 не зазначає, що вона в період 2018 року і до того часу перебуває за кордоном (а.с.200т.1), не згадує про те, що відповідачка ОСОБА_2 , яка постійно проживає у Київській області с. Горенка також піклувалася про здоров`я матері. Суд першої інстанції, надаючи оцінку доказам по справі, поклав в основу рішення пояснення позивачки та свідків, перерахував хвороби, які мала спадкодавець, однак не зазначив, чи була ОСОБА_4 у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, а відповідачка мала можливість надавати допомогу, але умисно ухилялася, суд не надав суттєвого значення поясненнм відповідачки, не взяв до уваги наявні у справі медичні виписки про перебування ОСОБА_4 на лікуванні у м.Києві під піклуванням відповідачки.

Зокрема, у 2016 році ОСОБА_4 проходила лікування, у тому числі із лапароскопічною холецистектомією ( хірургічне втручання) у Комунальному некомерційному підприємстві «Киівський міський медичний центр «Академія здоров`я людини» виконавчого органу Киівської міської ради ( Київської міської державної адміністрації), що підтверджено випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №414 від 19.07.2016. Всі витрати пов`язані з лікуваннм, післяопераційним доглядом, перебуванням спадкодавці за місцем проживання відповідачки у с.Горенка Киівської області несла відповідачка (а.с.56 т.1).

У грудні 2018 року ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Киівський міський медичний центр «Академія здоров`я людини» виконавчого органу Киівської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що підтверджено випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 897 від 02.01.2019 року. В цей період лікування ОСОБА_4 проведено операцію-крайова резекція нігтьової пластини першого пальця правої стопи. Лікування організувала та піклувалася фізично та матеріальні витрати несла відповідачка по справі ОСОБА_2 . Спадкодавець проживала до операції та після неї з грудня 2018 до лютого 2019 року у відповідачки в с.Горенка Київської області та була на її повному забезпеченні (а.с.57).

Про проходження лікування у м.Києві, участь у догляді, лікуванні матері ні позивачка, ні суд у рішенні не згадує, хоч у матеріалах справи наявні виписки, долучені відповідачкою, про зазначене описано у відзиві на позовну заяву, дано пояснення представником відповідачки.

Усунення від права на спадкування при наявності безпорадного стану спадкодавця можливе тоді, коли спадкоємець ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом не надано оцінки поясненням відповідачки ОСОБА_2 що остання з 2006 року проживає на значній віддалі від м.Львова- у Київській області, що в останньої неповнолітня дитина, працює бухгалтером в ТОВ «Екосервіс груп» (а.с.58 т.1). та батько чоловіка ОСОБА_5 з липня 2014 року по вересень 2019 року перебував у лежачому стані через перенесений інсульт та парез кінцівок правої стоп, що підтверджується випискою №5726 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 01.07.2021, письмовим поясненням сусіда ОСОБА_6 , посвідченого нотаріально. У зазначений період, вона з цивільним чоловіком здійснювали догляд за лежачим батьком. (а.с.54-55 т.1).

Однак, незважаючи на це, відповідачка постійно підтримувала зв`язок з матір`ю, кожного ранку ій телефонувала, цікавилася станом здоров`я матері. Зазначає, що організацією поховання та витрат займалася разом із позивачкою. Саме нею, відповідачкою, було отримано свідоцтво про смерть у відділенні РАЦС Сихівського району м.Львова, займалася питанням отримання допомоги на поховання та пенсійних виплат.

У постанові Верховного Суду від 28.04.2022 року, справа № 724/1347/20 зазначено, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця-відповідача, за умови отримання її від інших осіб, чи мав цей спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. І саме наявність цієї підстави позивач не обґрунтував жодним належним допустимим та достовірним доказом що в свою чергу свідчить про недоведеність предмета доказування та відсутність правових підстав для задоволення позову. Недоведеність цієї обставини, Верховний Суд оцінює як відсутність підстави для задоволення позову про усунення особи від права на спадкування.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду у постановах від 21.03.2018 у справі № 337/6000/15, від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16.

Верховний Суд у зазначених вище справах констатував, що позбавлення особи права спадкування-це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Враховуючи те, що судом першої інстанції в односторонньому порядку взято до уваги пояснення позивачки та свідків із сторони позивачки, не доведено належними та допустими доказами, що спадкодавець ОСОБА_4 потребувала допомоги саме від відповідачки, а остання, у свою чергу, умисно ухилялася від надання такої допомоги, колегія суддів доходить висновку про скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.п.3,4 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -адвоката Мазченко Оксани Олексіївнизадовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 вересня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позову про усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 2565,36 грн. (Дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять грн.. 36 коп) судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк