Провадження № 2-з/359/30/2024
Справа № 359/2344/24
УХВАЛА

Іменем України

11 березня 2024 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ :

07 березня 2024 року від представника заявника - адвоката Сацика Р.В. до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла заява про забезпечення позову, якою просить суд вжити захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстрацій-ний номер об`єкта нерухомого майна 105, номер об`єкта в РПВН 7639685).

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 має на меті звернутися до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності відповідача на нерухоме майно та припинення права власності.Підставою для звернення до суду стали наступні обставини.14 серпня 2020 року укладено договір позики між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мороз С.В. за номером 3214.Предметом даного договору є передання у позику 469 200,00 грн., що на момент укладення договору склало еквівалент 17000 доларів США.З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики 14 серпня 2020 року було укладено іпотечний договір між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мороз С.В. за номером 3215.Відповідно п.1.2. Іпотечного Договору Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 105, загальною площею 54,8 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м.

Вказана квартира належить ОСОБА_1 (іпотекодавцю) на праві приватної власності що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого Гапоненко Т.В., приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області 28 травня 2020 року за реєстровим № 246, зареєстрованого в Спадковому реєстрі 28 травня 2020 року за № 65890167 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області 28 травня 2020 року, номер запису про права власності/довірчої власності: 36667867, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 105.

В лютому 2024 року заявнику стало відомо, що на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 (відповідач).Отримавши витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 дізнався, що 16 січня 2024 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу,Київська обл. Козлова Наталія Володимирівна здійснила реєстрацію права власності зазначеної квартири за ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 71131909.Право вимоги за іпотечним договором від 14 серпня 2020 року ОСОБА_4 було відступ-лено на користь ОСОБА_2 за Договором відступлення права вимоги № 34 від 26 квітня 2023 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріаль-ного округу Ігнатовим О.В.

Так, ОСОБА_1 не одержував письмову вимогу про усунення порушення та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги про сплату боргу.Слід зазначити, що позивач з 31 травня 2023 року перебуває на військовій службі в ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , а згодом в ВЧ НОМЕР_2 АДРЕСА_3 та до цього часу не перебуває за адресою реєстрації. Отримати повідомлення він не мав змоги фізично. Дружина ОСОБА_6 теж не отримувала подібної кореспонденції на ім`я чоловіка.Таким чином, наразі право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем.

Відчуження Відповідачем майна може на довгий період призупинити розгляд справи до моменту встановлення належного відповідача та/або значно ускладнити або навіть унеможливити виконання майбутнього судового рішення в справі, якщо Відповідач відчужить майно до винесення судового рішення без відома Позивача.Відповідач в праві відчужити вказане майно на користь третіх осіб за «ланцюгом» договорів, аби в наступному нові «власники» змогли посилатися на добросовісність його набуття. Це призведе до наступного порушення законних прав та інтересів Позивача та створить значні труднощі у виконанні судового рішення.Окрім того, дружина заявника ОСОБА_6 вже отримала повідомлення у Телеграм від представника відповідача про те, що на квартиру є покупець на цьому тижні, однак ціна продажу становить 37000 доларів США, що перевищує суму боргу, тому пропонується отримати різницю на руки (скріншот повідомлення додається).Такі дії Відповідача є неправомірними, недобросовісними, такими, що суперечать інтересам Позивача як законного власника майна, а також спрямованими на умисне ускладнення розгляду справи та унеможливлення виконання майбутнього судового рішення.Однак, вищезазначені зловживання можуть бути реалізовані лише у разі відсутності застосованого заходу забезпечення позову у виді накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_1 .Викладені вище обставини свідчать про необхідність забезпечення позову з метою запобігання ускладнення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення шляхом накладення арешту до моменту закінчення розгляду даної справи.Питання щодо застосування зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Однак, на думку Позивача у даному випадку відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Дана заява про забезпечення позову передана 08 березня 2024 року, згідно журналу реєстрації вхідної кореспонденції суду, на розгляд судді Яковлєвій Л.В..

Згідно положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказане, розгляд заяви в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України проводиться судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування заяви, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд, згідно ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України, може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів за без-печення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припу-щення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України п. 4 постанови за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Судом встановлено, що разом із заявою про забезпечення позову Бориспільського міськрайонного суду Київської області позивачем подано позов до ОСОБА_2 , треті особи : Приватний нотаріус Козлова Наталія Володимирівна, ОСОБА_4 -вич про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, припинення та визнання права власності на квартиру.

Провадження у вказаній справі на дату розгляду заяви про забезпечення позову ще не відкрито.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

За змістом ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом правового висновку Верховного суду, наведеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі за № 183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

З викладених у заяві про забезпечення позову обставин та приєднаних до неї доказів вбачається, що між сторонами існує спір щодо майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що 06 березня 2024 року адвокатом Сациком Р.В. проведено опитування дружини заявника ОСОБА_6 за її згодою, згідно якого вбачається, що їй відомо, що 14 серпня 2020 року її чоловіком було укладено договір позики з ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 . ЇЇ чоловік отримав у позику 469 200,00 грн., що на момент укладення договору склало еквівалент 17000 доларів США. Також, 14 серпня 2020 року було укладено іпотечний договір з ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 . В іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 . Дана квартира належить ОСОБА_1 на праві власності.З кінця травня 2023 року її чоловік перебуває на військовій службі у Збройних силах України, з того часу не перебуває за адресою реєстрації. Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки чи вимогу про погашення боргу ні вона, ні її чоловік не отримували. 29 січня 2024 року вона отримала від громадянина ОСОБА_7 (прізвище їй не відоме, але він раніше телефонував їй щодо питань договору іпотеки) повідомлення у «Телеграм» про те, що на квартиру АДРЕСА_1 є покупець, ціна продажу 37000$. Вона була розгублена, на повідомлення не відповіла. Були вхідні дзвінки від ОСОБА_7 , на які вона не відповідала. Так як чоловік служить, зв`язок з ним є не завжди, вона повідомила йому про ситуацію, що склалася через декілька днів.Згодом, 22 лютого 2024 року, сестра її чоловіка ОСОБА_8 звернулась до нотаріуса ОСОБА_5 і вони дізнались, що вказана квартира з 12 січня 2024 року перереєстрована на ОСОБА_2 . 04 березня 2024 рокувона знову отримала повідомлення від ОСОБА_7 (представника ОСОБА_2 ), який написав, що на цьому тижні є покупець на квартиру за ціною 37000$ та пропонував забрати частину коштів, так як ціна продажу квартири перевищує суму боргу. Вона не відповіла, повідомила чоловіку і він вирішив невідкладно завертатися до суду, забезпечувати позов шляхом накладення арешту, щоб квартиру не відчужили іншим особам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті неврит-тя цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суддя вважає, що будь-які дії спрямовані на відчуження майна можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі наведеного, враховуючи наявність спору між сторонами, а також те, що з наявних в матеріалах справи доказів та документів, встановлено, що з урахуванням співмірності заходів із позовними вимогами, а також того, що невжиття даного способу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та порушити права відповідача по справі, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові та доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови від позову.

Відповідно ч. 10, 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 149 153, 258- 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, суд -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105, номер об`єкта в РПВН 7639685), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

В межах виконання даної ухвали визначити стягувачем: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса : АДРЕСА_4 ), боржником визначити :ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса : АДРЕСА_5 ).

Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Копію даної ухвали суду, відповідно ч. 2 ст. 157 ЦПК України, направити для відома сторонам та для виконання Бориспільському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (08301, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 63).

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її винесення 11 березня 2024 року і підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання. Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://bpm.ko.court.gov.ua/sud1005.

Суддя Яковлєва Л.В.