КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 381/2105/2023-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5164/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулова Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2023 року,

встановив:

у травні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів солідарно 3 проценти річних та інфляційні втрати в сумі 163 740,77 грн. за невиконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року. Також позивач просив стягнути суму сплаченого судового збору в сумі 2 684,00 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2023 року позов було задоволено - стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача 163 740,77 грн. та судовий збір по 1 342 грн. з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернуся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, визнання встановленими обставин.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу у визначений в ухвалі Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року строк - тривалістю п`яти днів з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження по справі, не подавав. Однак 09.02.2024 представник позивача подав пояснення, в яких фактично виклав заперечення на доводи апеляційної скарги та просив стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу в розмірі 14 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року було стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі у загальному розмірі 285 103,75 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 112 010,00 грн., заборгованості за процентами - 109 776,45 грн., неустойки (пені) за кредитом - 23 415,38 грн., неустойки (пені) за процентами - 39 901,92 грн. Стягнуто також суму сплаченого судового збору по 906,50 грн. з кожного. Вказане рішення набрало законної сили 24.10.2016.

В зв`язку з цим, ТОВ «Гефест», яке є правонаступником стягувача, просило стягнути з відповідачів 3% річних у межах трирічного строку позовної давності за період з 10.05.2020 по 09.05.2023 у сумі 25 659,33 грн. та інфляційні втрати за цей же період у сумі 138 081,44 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2023 року позов було задоволено - стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача 163 740,77 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року (справа №381/4472/15-ц) стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-банк» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії у загальному розмірі 285103,75 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 112 010,00 грн., заборгованості за процентами - 109 776,45 грн., неустойки (пені) за кредитом - 23 415,38 грн., неустойки (пені) за процентами - 39 901,92 грн.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2020 року, яка набрала законної сили 04.09.2020, замінено стягувача ПАТ КБ «Правекс Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області №381/4472/15-ц від 13 жовтня 2016 року. Оскільки рішення суду не виконано до цього часу, товариство має право на стягнення індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми у межах трирічного строку позовної давності.

З вказаним висновком суду першої інстанції в повному обсязі погодитись неможливо, оскільки судом було порушено норми матеріального права.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 16, 509, 524, 526, 533-535, 599, 625 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу(частини 1 та 2 статті 509 ЦК України).

В статті 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимогам статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (статей 610, 611 ЦК України).

В ч.5 статті 11 ЦК України закріплено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року (справа № 686/21962/15-ц) міститься висновок про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року (справа №381/4472/15-ц) було частково задоволено позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії та стягнуто солідарно заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії у загальному розмірі 285 103,75 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 112 010,00 грн., заборгованості за процентами - 109 776,45 грн., неустойки (пені) за кредитом - 23 415,38 грн., неустойки (пені) за процентами - 39 901,92 грн. Стягнуто також суму сплаченого судового збору по 906,50 грн. з кожного.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 24.10.2016.

В рішенні встановлено, що 17 жовтня 2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1001-008/08Ф, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти в національній валюті у відповідності до графіка ліміту кредитування зі сплатою 24,99% річних для споживчих цілей та сплати страхових платежів за договорами заставного майна.

01.03.2010 між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору, відповідно до п.1.2 якого кредит надається Позичальникові строком з 17 жовтня 2008 року до 10 листопада 2008 року зі сплатою 24,99 відсотків річних, з 11 листопада 2008 року по 22 вересня 2009 року - зі сплатою 27,99 відсотків річних, з 23 вересня 2009 року по 17 жовтня 2017 року - зі сплатою 24,99 відсотків річних.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з Кредитного договору, 01 березня 2010 року між ПАТ КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за яким поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що випливають із кредитного договору.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2020 року, яка набрала законної сили 04 вересня 2020, замінено стягувача ПАТ КБ «Правекс-Банк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області №381/4472/15-ц від 13 жовтня 2016 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії.

В ухвалі зазначено, що 26.05.2017 між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про відкриття кредитної лінії №1001-008/08Ф від 17.10.2008, укладеним між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ОСОБА_1 перейшло до ТзОВ «ФК «Авістар».

19.12.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №20191219, відповідно до якого ТОВ «ФК «Авістар» відступило свої права вимоги за договорами кредиту, а ТОВ «ФК «Гефест» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором про відкриття кредитної лінії №1001-008/08Ф від 17.10.2008, укладеним між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ОСОБА_1 .

Позивач, зазначив в позові, що оскільки рішення суду не виконано до цього часу, тому просить стягнути інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми заборгованості у межах трирічного строку позовної давності. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості інфляційні втрати становлять за період з 10.05.2020 по 09.05.2023 138 081,44 грн. та 3% річних - 25 659,33 грн.

Таким чином, у даній справі між сторонами виник спір щодо стягнення на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з неналежним виконання грошового зобов`язання за рішенням суду.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Доводи апелянта про те, що позивачем було пропущено загальний строк позовної давності та пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України.

За умовами ч. 1 та ч. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції станом на час набрання рішенням законної сили, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Суд першої інстанції правильно застосував правовий висновок, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року (справа №916/190/18) де зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Згідно постанови Верховного Суду від 27 квітня 2018 року (справа № 908/1394/17) невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З вказаним висновком також погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Загальна сума заборгованості за рішенням суду, з урахуванням судового збору, становить 286 916,75 грн.

ТОВ «Гефест», яке є правонаступником банку, звернулося до суду з позовом про стягнення 3% річних у межах трирічного строку позовної давності за період з 10.05.2020 року по 09.05.2023 року.

Судом першої інстанції було перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості та стягнуто розмір інфляційних втрат та 3% в межах заявлених позивачем вимог.

Посилання апелянта на те, що в період дії карантину не може нараховуватись штрафні санкції також є безпідставним. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до Закону України від 17 березня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби, та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється зокрема нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, колегія суддів відхиляє, оскільки сплата 3 % річних та інфляційне нарахування не є неустойки, а тому їх нарахування та стягнення є правомірним.

Застосування індексу інфляції та нарахування 3 % річних носить компенсаційний, а не штрафний характер, не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Заявлене в поясненнях на апеляційну скаргу клопотання представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, задоволенню не підлягає. В клопотанні представник позивача посилається на положення ст. 178 ЦПК України, тоді як він представляє позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України позивач в позовній заяві не вказував попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на правничу допомогу і це питання не вирішувалось судом першої інстанції.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідачів перед банком за кредитним договором не припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що позовна вимога ТОВ «Гефест» щодо стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України, за несвоєчасне виконання рішення суду за 3-річний період, що передує зверненню до суду: з 10.05.2020 по 09.05.2023.

Разом з тим, слід погодитись з доводами апелянта щодо неврахування судом першої інстанції Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався й діє на цей час.

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У справі, яка переглядається, заявлена позовна вимога щодо стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України за несвоєчасне погашення заборгованості на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2016 року за період 10.05.2020 по 09.05.2023, з якого слід виключити нарахування за період з 24.02.2022 по 09.05.2023, який припадає на період дії воєнного стану. Враховуючи викладене, розмір 3% річних буде становити 14 967, 97 грн., інфляційних втрат - 48 608, 99 грн., разом - 63 776, 96 грн.

Таким чином колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити та зменшити суму стягнутих коштів до 63 776,96 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2023 року змінити та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» задовольнити частково

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» за період 10.05.2020 по 23.02.2022 інфляційні втрати в сумі 48 808,99 грн. та 3 проценти річних в сумі 14 967, 97 грн. та судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді