УХВАЛА

22 березня 2024 року

м. Київ

справа № 363/3965/15

провадження № 61-3338зно24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І., Дундар І. О., Русинчука М. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Національний банк України, про стягнення коштів за договором банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені скасовано і в задоволенні позову в цій частині відмовлено. Постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині зменшення розміру стягнених процентів за користування грошовими коштами та розміру загальної суми стягнення змінено, зменшено розмір стягнених процентів до 381 369,84 грн та розмір загальної суми стягнення до 9 391 969,60 грн. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судового збору змінено, зменшено розмір судового збору до 6 090,00 грн. В іншій оскарженій частині постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року залишено без змін. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 15 397,96 грн судових витрат на сплату судового збору.

06 березня 2024 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав заяву про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами, яку зареєстровано Верховним Судом 07 березня 2024 року.

До зазначеної заяви додано заяву про відвід суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І., Дундар І. О., Русинчука М. М.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І., Дундар І. О., Русинчука М. М. визнано необґрунтованою. Заяву про відвід суддів передано для вирішення зазначеного питання іншому судді.

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І., Дундар І. О., Русинчука М. М. від участі у розгляді заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами у цій справі відмовлено.

18 березня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 (від 18 березня 2024 року вх. № 9167/2/220-24), у якій заявник просить заяву про відвід розглянути за його участі та врахувати усі його доводи, в тому числі, наведені у цій заяві, з урахуванням матеріалів справи № 363/3965/15-ц та оригіналів постанови та ухвали Верховного Суду від 23 лютого 2022 року.

Вказує, що ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2024 року його заяву про відвід визнано необґрунтованою. У зв`язку з цією ухвалою, підтримуючи заявлений відвід, акцентовано заявляє, що при формуванні заяви про відвід він виписував її так, щоб у суду не було можливості послатись на традиційне формулювання при відмові у відводах (незгода з прийнятим рішенням), хоча суд на це в ухвалі від 13 березня 2024 року все рівно послався. Наполягає, що суть його заяви про відвід у іншому, постанова Верховного Суду від 23 лютого 2022 року прийнята дійсно «заднім» числом, як і процесуальна ухвала. Особливості розгляду у касаційному письмовому провадженні не скасовують приписи частин п`ятої, сьомої статті 268 ЦПК України, які нормують, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи є дата складення повного судового рішення та що рішення суду підписується усім складом суду у день його складення і додається до справи. Описані ним обставини свідчать про те, що 23 лютого 2022 року постанова не могла бути підписана. При вирішенні заяви про відвід має бути надана ретельна юридична оцінка усім наведеним доводам з дослідженням оригіналів ухвали Верховного Суду від 23 лютого 2022 року та постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року.

18 березня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 (від 18 березня 2024 року вх. № 9284/0/220/220-24) у доповнення до попередньої заяви.

Звертає увагу на те, що, на його погляд, повинні бути обов`язково дослідженні матеріли, додані до цієї заяви, зокрема ті, які були передані судді-доповідачеві ОСОБА_3 23 лютого 2022 року о 17:35 год. Ураховуючи обсяг матеріалів їх вивчення мало зайняти значний час, що було неможливим зробити у останній передвоєнний день, тим більше у неробочий час. З високою вірогідністю ухвали про поновлення касаційного провадження і про відмову у задоволенні клопотань учасників також прийняті «заднім» числом. Схоже на те, що судова колегія створила собі «алібі» «заднім» числом своєї активної діяльності, допустивши мимоволі істотну правову помилку щодо правил територіальної підсудності.

На виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України, 22 березня

2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду

Краснощокова Є. В., Крата В. І., Дундар І. О., Русинчука М. М. в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, передано судді Верховного Суду Коротуну В. М.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України, згідно з якою суддя підлягає відводу (самовідводу), зокрема, за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Стаття 37 ЦПК України закріплює недопустимість повторної участі судді в розгляді справи.

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Згідно з частинами другою, третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно з частиною одинадцятою статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Доводи заяви свідчать про незгоду з процесуальними діями суддів

Краснощокова Є. В., Крата В. І., Дундар І. О., Русинчука М. М., що відповідно до статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу.

Враховуючи викладене, судом не встановлено обставин, які передбачені частиною першою статті 36 ЦПК України для відводу суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І., Дундар І. О., Русинчука М. М., а тому Верховний Суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви

ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 36, 40, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І., Дундар І. О., Русинчука М. М., відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун