Справа №760/561/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Верещінської І.В.,

за участі секретаря Прищепи С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з вищевказаним позовом. У позовній заяві зазначила, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 30.12.2011 року. Від даного шлюбу у сторін є син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підставою звернення до суду позивач зазначає те, що сімейні відносини протягом останніх років почали поступово порушуватись з причин взаємного непорозуміння, суперечок та відсутності почуття любові. Наразі сімейні та подружні стосунки між подружжям відсутні та немає бажання підтримувати подальше сімейне життя. Позивач та відповідач проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач зазначає, що подальше спільне проживання з відповідачем неможливе і збереження шлюбу суперечитиме її інтересам.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19.02.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін.

У судове засідання позивач не з`явилась, через канцелярію суду 18.03.2024 року надала заяву про слухання справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та не надавати сторонам строк на примирення.

Відповідач у судове засідання також не з`явився. 22.03.2024 року від відповідача до суду надійшла заява про слухання справи за його відсутності, не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Оскільки у судове засідання учасники справи не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положеннями ч.ч. 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей.

Згідно з ч. 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 30.12.2011 року, про що зроблено актовий запис № 2250, та видано свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_2 .

Від даного шлюбу у сторін є син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матеріали справи свідчать про те, що сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, не мають намір відновлювати сім`ю та бажають розірвати шлюб. Відповідач визнає позовні вимоги та просить розірвати шлюб.

Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад, шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка обумовлює його добровільний характер.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже не можливо.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи визнання позову відповідачем, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого ним за подання позову судового збору (1212,20 грн.), що становить 606,10 грн.

Іншу частину сплаченого позивачем судового збору (606,10 грн.) слід стягнути на його користь з відповідача.

Керуючись ст.ст. 110-113, 114 ч.2 СК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 18, 76-81, 133, 141, 142, 206, 259, 263-265, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ), зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 30.12.2011 року, про що зроблено актовий запис № 2250, та видано свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_2 , - розірвати.

Повернути позивачу ОСОБА_1 з Державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 606 грн. 10 коп., сплачених за подання позовної заяви згідно квитанцій від 30.08.2023 р. та 05.01.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 606 грн. 10 коп.

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Відділу реєстрації актів цивільного стану для проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Верещінська