Справа № 136/578/24
провадження № 2-о/136/23/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною вище заявою, відповідно до якої просить суд видати обмежувальний припис, яким встановити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 строком на шість місяців, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати за адресою проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 100 м до місця проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , спілкуватися з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Вирішуючи питання про відкриття провадження за заявою та призначення її до розгляду у досить скорочені строки, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Так, заява про видачу обмежувального припису подається до суду у порядку, передбаченому главою 13 розділу ІV ЦПК України та повинна відповідати як загальним вимогам, передбаченим у ст. 175, 177 ЦПК України, так і спеціальним, які передбачені ст. ст. 350-1, 350-2, 350-3, 350-4 ЦПК України.

Суд вивчивши та дослідивши заяву й додані до неї документи на предмет відповідності нормам ЦПК України, дійшов висновку про необхідність залишення заяви без руху з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

У порушення вимог ч.1 ст.350-2 ЦПК України, у заяві не зазначено, до якого саме кола осіб входить заявник ОСОБА_1 , оскільки вона досягла повноліття, спільно із ОСОБА_2 , відносно якого бажає встановити вищевказаний обмежувальний припис, не проживає, а інші обставини у заяві не зазначені.

Отож заявникові слід зазначити до яких осіб вона належить, у відповідності до ч.1 ст.350-2 ЦПК України.

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України у разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки не можливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.

Суд дослідивши додані до заяви документи встановив, що на підтвердження обставин зазначених у заяві заявник додала судове рішення від 26.11.2015 про присудження із ОСОБА_2 на користь її матері ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття. Тоді як відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 вже досягла повноліття, отож рішення вичерпало свою дію. Судове рішення від 10.09.2019 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості по аліментах та неустойки, відповідно до відмітки, яке не набрало законної сили. Судове рішення від 14.12.2023 про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, яке набрало законної сили 16.01.2024. Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 станом на січень 2024 року невідомо за яким виконавчим провадженням утворилась заборгованість станом на 26.02.2024; наявність у провадженні судів кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_2 , що не пов`язані із домашнім насильством та розгляд яких триває.

Заявник зазначає, що заінтересована особа відносно неї вчиняє домашнє насильство (ображає нецензурними словами, принижує її, псує її речі), про що 16.02.2024 працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 173-2 КУпАП, який передано на розгляду до суду, однак доказів прийняття остаточного судового рішення не надає. Також не долучено доказів порушення ОСОБА_2 встановленого стосовно нього тимчасового заборонного припису від 16.02.2024, якщо таке мало місце.

Отож, в порушення ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, ОСОБА_1 у заяві наведено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, тоді як на їх підтвердження не надано жодних належих та допустимих доказів та не було ініційовано питання про їх витребування у разі неможливості надати.

Водночас суд зазначає, що відповідно до пунктів 3, 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.

Згідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Зважаючи на викладені обставини, скорочені строки розгляду справи про видачу обмежувального припису (не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду), суд дійшов висновку, що вказані недоліки перешкоджають прийняти обґрунтоване та законне рішення у справі, тому з метою реалізації прав особи на доступ до правосуддя, заяву про видачу обмежувального припису слід залишити без руху надавши заявнику строк для усунення недоліків заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

У разі неможливості отримання таких доказів самостійно із відповідним обґрунтуванням такої неможливості у їх отриманні, звернутися до суду з клопотанням про їх витребування із зазначенням осіб, у яких необхідно витребувати такі докази.

Керуючись ст.ст. 175-177, 260, 261, 294, 350-1-350-4, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, - залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити заявнику, що у разі не усунення вказаних недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява, згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, вважається неподаною та повертається заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Світлана ШПОРТУН