П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2024 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Мацунич М.В.,

з участю секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 травня 2023 року у справі № 308/10483/20 (Головуючий: Сарай А.І.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2020 року звернулася ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до АТ «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживача, мотивуючи тим, що 21 липня 2020 року між сторонами спору було укладено комплексний договір № 1/2418988, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у розмірі 125520 грн. строком на 60 місяців на споживчі потреби. Серед умов договору, зокрема, передбачено сплату позивачем комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,3 % щомісяця від суми кредиту (п. 1.3.2) та страхової премії в сумі 5520 грн. в день укладення договору (п. 5.2).

Покладення на позивача виконання даних грошових зобов`язань вважає незаконними, такими що суперечать чинному законодавству у сфері споживчого кредитування.

Зазначає, що згідно з п. 1.3.2 комплексного договору № 1/2418988 від 21.07.2020 позивачу встановлена щомісячна комісія в розмірі 2886,96 грн. за електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усно, так і письмово) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

Оспорюваним пунктом договору позивачу фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому надання інших послуг за вказану комісію умовами договору не передбачено.

Враховуючи, що позивачу встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу відповідача, яка за законом повинна надаватися безоплатно, вважає, що вказаний пункт договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

Крім того, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» прямо наголошує, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Оскільки текст договору був написаний дрібним шрифтом, позивач через вади зору не мала можливості повністю і глибоко ознайомитися з його змістом, а сам правочин був укладений поспіхом, фактично на основі довіри позивача до представників банківської установи, без дотримання попередньої процедури підписання кредитного договору, передбаченої нормами Закону України «Про споживче кредитування».

Як згодом довідалася позивач, для прийняття нею усвідомленого рішення щодо обрання оптимальної для себе схеми кредитування серед наявних та можливих, відповідач відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» повинен був надати споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація має безоплатно надаватися кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до договору, у письмовій формі. Проте, з паспортом споживчого кредиту позивач ознайомлений не був.

Позивач вказує, що дане правило стосується, зокрема, укладення договору про надання супутньої послуги. В даному випадку нею стало страхування майнових інтересів страхувальника, пов`язаних з його життям, здоров`ям та працездатністю.

Позивач мав право укласти договір про надання додаткових чи супутніх послуг з обраною ним третьою особою, включеною до переліку тих, які відповідають вимогам кредитодавця. Проте, з даним переліком позивач ознайомлена не була, натомість, відповідач пов`язав укладення договору про надання споживчого кредиту з вимогою укласти договір страхування з конкретною третьою особою ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя», про що свідчить спірний Розділ II комплексного договору № 1/2418988 від 21.07.2020, що є прямим порушенням заборони, встановленої частиною четвертою статті 20 Закону України «Про споживче кредитування», якою кредитодавцю забороняється пов`язувати укладення договору про споживчий кредит з вимогою укладення договорів про надання додаткових чи супутніх послуг із конкретною третьою особою.

Також, зазначає, що відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Посилаючись на положення статей 216, 1212 ЦК України позивач просила суд: визнати недійсними п. 1.3.2 та Розділ II комплексного договору № 1/2418988 від 21.07.2020; застосувати реституцію, стягнувши з відповідача грошові кошти, як набуті ним без достатньої правової підстави на виконання позивачем п. 1.3.2 комплексного договору № 1/2418988 від 21.07.2020 у розмірі 5773,92 грн. та грошові кошти, які набуті ним без достатньої правової підстави на виконання позивачем умов Розділу II комплексного договору № 1/2418988 у розмірі 5520 грн., що разом складає 11293,92 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у сумі 8660 грн. 88 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із даним рішенням суду АТ «Креді Агріголь Банк» подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки судом не вірно застосовано ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19 та як наслідок порушення вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем щодо укладення Кредитного договору регулюються саме Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом України «Про захист прав споживачів». Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Так, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць є нікчемною відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Кредитний договір вчинено у письмовій формі, як це передбачено ч. 1 ст. 1055 ЦК України, при цьому, при підписанні даного договору позивач жодних зауважень не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами договору.

Розгляд справи проведено в режимі відео конференції.

Заслухавши пояснення представника АТ «Креді Агріколь банк» - Максименко В.О., який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі у частині скасування рішення в оскаржуваній ними частині, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчить довідка про доставку електронного листа представнику і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що 21 липня 2020 року між сторонами укладено комплексний договір № 1/2418988, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 125520 грн. строком на 60 місяців з 21.07.2020 до 20.07.2025 і за умовами якого позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною) як день повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту (п. 1.1).

Кредит надавався позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно з договором та Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя позичальника, які є невід`ємною публічною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку.

За користування кредитом позичальник сплачує: процентну винагороду (надалі проценти): щомісячно, в розмірі 11 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором (п. 1.3.1); - комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі комісія): щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів.

Всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно з договором, визначені в Правилах (п. 1.4).

Спірні правовідносини виникли між сторонами 21 липня 2020 року з моменту підписання комплексного договору № 1/2418988.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у перехідних положеннях якого зазначено, що цей Закон застосовуються до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Законі України «Про захист прав споживачів».

Частина 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.

У висновках Великої Палати Верховного суду, викладених у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 щодо застосування норм ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» відповідно до пункту 4 частини цього Закону загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 ст. 11, ч.5 ст. 12 цього Закону.

Враховуючи роз`яснення Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм Закону України «Про споживче кредитування», а саме ст..11, встановлення в кредитному договорі комісії за послугу з інформування про стан заборгованості, яка надається частіше одного разу на місяць є правомірним та таким, що відповідає вимогам даного Закону.

Разом з тим, кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; Банк надавав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо комісійної винагороди, сукупності вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які підписані споживачем (ст.ст. 626 ч.1, 627, 628, 638, 639, 1054 ч.1 ЦК України)

Висновок суду першої інстанції про стягнення із відповідача на користь позивача 8660,88 грн. є помилковим, оскільки умова кредитного договору, яка є підставою для стягнення цих коштів, якою встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною, а тому за наслідками нікчемного правочину відповідач зобов`язаний повернути кошти, які отримані ним від позивача на виконання такої умови кредитного договору суперечить ч.1 ст.1, ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.. 47 Закону України «Про банки і банкову діяльність» та роз`ясненням Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19.

За таких обставин рішення суду першої інстанції у частині оскарження, яким стягнуто із відповідача на користь позивача 8660 грн. 80 коп. підлягає скасуванню у відповідності до п.п.1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового рішення, яким у позові ОСОБА_1 слід відмовити із вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 626, 627, 628, 638, 629, 1054 ч.1 ЦК України, ст.ст. 1 ч.1, 11 ч.1 Закону України «Про споживче кредитування» судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 травня 2023 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2024 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой