ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року

м. Київ

справа № 824/99/22

провадження № 61-18530ав23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

за участю секретаря судового засідання - Верети О. А.,

учасники справи (сторони арбітражного спору):

заявник (позивач у арбітражному спорі) - AgrostudioGroupLimited (Республіка Мальта),

заінтересована особа(відповідач у арбітражному спорі) - Risoil Overseas LTD (Британські Віргінські острови),

За участю представників

AgrostudioGroupLimited (Республіка Мальта) - Кєєр Олени Сергіївни,

Risoil Overseas LTD (Британські Віргінські острови) - Козолупа Микити Сергійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за заявою компанії Agrostudio Group Limited (Республіка Мальта) про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA) від 05 листопада 2021 року у складі одноосібного арбітра -

Д. Перка (м. Лондон, Велика Британія) у справі № 18-413 за позовом компанії Agrostudio Group Limited (Мріехел, Біркіркара 1870, Республіка Мальта) до компанії Risoil Overseas LTD (Роуд Таун Тортола, Британські Віргінські острови) про стягнення несплаченої ціни відвантаженого товару за апеляційною скаргою компанії Risoil Overseas LTD на ухвалу Київського апеляційного суду

від 20 листопада 2023 року у складі судді Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У серпні 2022 року компанія Agrostudio Group Limited звернулася до суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA)

від 05 листопада 2021 року у складі одноосібного арбітра - Д. Перка (м. Лондон, Велика Британія) у справі № 18-413 за позовом компанії Agrostudio Group Limited (Мріехел, Біркіркара 1870, Республіка Мальта) до компанії Risoil Overseas LTD (Роуд Таун Тортола, Британські Віргінські острови) про стягнення несплаченої ціни відвантаженого товару.

Заява мотивована тим, що підставою для звернення до міжнародного комерційного арбітражу стало невиконання з боку Risoil Overseas LTD (Роуд Таун Тортола, Британські Віргінські острови) умов контракту від 20 жовтня 2020 року № P957, укладеного між сторонами.

Рішенням від 05 листопада 2021 року у справі № 18-413 Міжнародний комерційний арбітраж - Асоціація торгівлі зерном та кормами (GAFTA) - задовольнив позов Agrostudio Group Limited до Risoil Overseas LTD про стягнення несплаченої ціни відвантаженого товару.

Боржник Risoil Overseas LTD знаходиться за адресою: 958, Пейсі Естейт, Роуд Таун Тортола, Британські Віргінські острови/ Box 958, Pasea Estate, Road Town Tortola, British Virgin Island.

Обґрунтовуючи визначення підсудності заяви національному суду України, заявник послався на те, що на території України знаходиться майно боржника - кукурудза третього класу, без ГМО, насипом, врожаю 2020 року, походження - Україна, 3 654,10 метричних тон.

Посилаючись на викладене, компанія Agrostudio Group Limited просила суд надати дозвіл на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA) від 05 листопада

2021 року у складі одноосібного арбітра - Д. Перка (м. Лондон, Велика Британія) у справі № 18-413 за позовом компанії Agrostudio Group Limited (Мріехел, Біркіркара 1870, Республіка Мальта) до компанії Risoil Overseas LTD (Роуд Таун Тортола, Британські Віргінські острови) про стягнення несплаченої ціни відвантаженого товару та видати виконавчий лист на примусове виконання вказаного рішення.

Короткий зміст судових рішень апеляційного суду, ухваленого як судом першої інстанції, та суду касаційної інстанції

Ухвалою Київський апеляційний суд від 05 вересня 2022 року заяву Agrostudio Group Limited про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) повернуто особі, яка її подала.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2023 року у задоволенні клопотання компанії Agrostudio Group Limited про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін відмовлено. Апеляційну скаргу компанії Agrostudio Group Limited задоволено. Скасовано ухвалу Київського апеляційного суду від 05 вересня

2022 року, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (провадження № 61-9486ав22).

Останньою ухвалою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року заяву компанії Agrostudio Group Limited (Республіка Мальта) про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу задоволено.

Надано дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA) від 05 листопада 2021 року у складі одноосібного арбітра - Д. Перка у справі № 18-413 за позовом компанії Agrostudio Group Limited до компанії Risoil Overseas LTD про стягнення 204 689,47 доларів США.

Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA)

від 05 листопада 2021 року у справі № 18-413 про стягнення з компанії RISOIL OVERSEAS LTD на користь компанії Agrostudio Group Limited суму у розмірі

204 689 доларів США 47 центів США та сплату компанією Risoil Overseas LTD на користь компанії Agrostudio Group Limited відсотків на зараховану за рішенням суму, за ставкою три відсотки річних щоквартально, відповідно до наступного графіка: а.) сума у розмірі 198 959,93 доларів США, з 30 листопада 2020 року до моменту оплати; б.) сума у розмірі 5 729,54 доларів США, з 14 листопада

2020 року до моменту оплати.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвала суду апеляційної інстанції, постановлена як судом першої інстанції, мотивована тим, що наявність майна боржника на території України є встановленою Верховним Судом, під час розгляду апеляційної скарги Agrostudio Group Limited, а тому питання надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу підлягає розгляду Київським апеляційним судом. Заява подана у передбачений статтею 475 ЦПК України строки та до неї приєднано необхідний перелік документів, що визначений статтею 476 цього Кодексу та частиною другою статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Визнання та виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA) від 05 листопада 2021 року у справі № 18-413 не суперечить публічному порядку України. Боржником не надано належних обґрунтувань та доказів, які б стали підставою для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання вказаного рішення міжнародного арбітражу, так як тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача (правова позиція Верховного Суду України, викладена у справі № 6-39цс14), а тому суд задовольнив заяву. Також зазначено, що оскільки рішенням міжнародного комерційного арбітражу суму стягнення зазначено в іноземній валюті та стягувач не звертався з заявою про визначення суми стягнення в національній валюті України за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали, тому підлягає стягненню сума у валюті, яку зазначено у рішенні міжнародного комерційного арбітражу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

25 грудня 2023 року компанія Risoil Overseas LTD звернулася до Верховного Суду, як суду апеляційної інстанції, з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Київського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року скасувати, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви компанії Agrostudio Group Limited.

Надходження апеляційної скарги до Верховного Суду та рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2024 року поновлено компанії Risoil Overseas LTD строк на апеляційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою компанії Risoil Overseas LTD (Роуд Таун Тортола, Британські Віргінські острови) на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 листопада

2023 року у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Київського апеляційного суду. Дію ухвали Київського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року зупинено.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2024 року закінчено підготовчі дії

у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга компанії Risoil Overseas LTD мотивована тим, що при повторному розгляді справи, Київським апеляційним судом не враховано наданий Risoil Overseas LTD лист товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство рисоіл термінал» від 30 червня 2023 року № 236, за змістом якого зазначено, що у потужностях вказаного терміналу майно, що належить компанії Risoil Overseas LTD не зберігається.Вважає, що надані Agrostudio Group Limited докази підтверджують лише факт отримання Risoil Overseas LTD товару у листопаді 2020 року, проте не доводять наявність

у боржника майна на території України на дату подання заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу, як визначено положенням статті 475 ЦПК України.

Судом порушено статтю 478 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи, адже визнання і виконання заяви Agrostudio Group Limited без наявності у Risoil Overseas LTD місця перебування і майна на території України, суперечить публічному порядку України в частині порушення принципу непорушності приватної власності, та не врахував висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 02 вересня 2022 року у справі № 824/182/21.

Також не застосовано до спірних правовідносин статтю 41 Конституції України, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 3, 317, 319, 321, 328 ЦК України, статтю 48 Закону України «Про виконавче провадження», адже під час примусового виконання оскаржуваної ухвали буде звернено стягнення на майно, яке не належить боржнику, та не враховано відповідні висновки Верховного Суду.

Задоволення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу без встановлення факту знаходження майна боржника-нерезидента на території України є істотним порушенням основних засад цивільного права і судочинства, суперечить публічному порядку України. Вважає, що самі по собі доводи боржника у своїх процесуальних документах про набуття ним права власності на кукурудзу, на яку було накладено арешт ухвалою Господарського суду м, Києва від 14 грудня 2020 року у справі

№ 910/19506/20, не може доводити наявність права власності на майно.

У березні 2024 року від представника компанії Risoil Overseas LTD -

Козолупа М. С. надійшли пояснення, в яких просив врахувати судові рішення у справі № 910/19506/20.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У лютому 2024 року компанія Agrostudio Group Limited подала відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначала, що рішенням Міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA) від 05 листопада

2021 року встановлено, що продавцем було належним чином поставлений товар, а відповідно до умов договору дата поставки товару є датою набуття право власності на майно покупцем (Risoil Overseas LTD), а тому, вважає, що на праві приватної власності Risoil Overseas LTD є майно, яке знаходиться на території України. Зазначає, що ухвала Київського апеляційного суду від 20 листопада

2023 року є законною та обґрунтованою.

Короткий зміст аргументів учасників справи

Представник компанії Risoil Overseas LTD - Козолуп М. С. у судовому засіданні подану ним апеляційну скаргу просив задовольнити та у задоволенні заяви стягувача про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражувідмовити, посилаючись на відсутність на території України майна, що належить боржникові.

Представник компанії Agrostudio Group Limited - Кєєр О. С.у судовому засіданні просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду апеляцій інстанції, ухваленого як судом першої інстанції, залишити в силі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням від 05 листопада 2021 року у справі № 18-413 Міжнародний комерційний арбітраж - Асоціація торгівлі зерном та кормами (GAFTA) - задовольнив позов Agrostudio Group Limited до Risoil Overseas LTD про стягнення несплаченої ціни відвантаженого товару за умовами контракту від 20 жовтня 2020 року № P957, укладеного між сторонами, у розмірі 204 689, 47 доларів США, а також відсотків на нараховану за рішенням суму за ставкою 3 % річних щоквартально (том 1 а. с. 73-133).

Підставою для звернення до міжнародного комерційного арбітражу стало невиконання з боку RISOIL OVERSEAS LTD (Британські Віргінські острови) умов контракту від 20 жовтня 2020 року № P957, укладеного між сторонами.

Місцем знаходження боржника Risoil Overseas LTD є: 958, Пейсі Естейт, Роуд Таун Тортола, Британські Віргінські острови/Box 958, Pasea Estate, Road Town Tortola, British Virgin Island.

Відповідно до пункту 1.1 контракту від 20 жовтня 2020 року № P957 продавець (Agrostudio Group Limited) передає у власність, а покупець (Risoil Overseas LTD) приймає і сплачує товар на умовах, визначних у цьому контракті. Вид, кількість, якість, ціна і вартість товару встановлюються відповідно до умов цього контракту.

За умовами пункту 2.1 контракту товаром є кукурудза третього класу, насипом, врожай 2020 року, країна походження Україна.

Поставка товару здійснюється автомобільним/залізничним транспортом на умовах CPT (форма контракту GAFTA № 78 в редакції, чинній на момент укладення цього контракту,) один із терміналів порту/ів - Одеса/Південний/Чорноморськ відповідно до інструкцій покупця (пункт 5.1 контракту).

Місце фактичної передачі товару - термінал. Приймання товару на терміналі оформлюється актом приймання-передачі товару, підписаним уповноваженими представниками покупця і продавця. Право власності на товар переходить від продавця покупцю в дату поставки товару (пункт 5.5 контракту).

У пункті 8.39 арбітражного рішення зазначено, що, виконавши вибіркову перевірку та порівняння документів, наданих продавцями з їхніми позовними вимогами та відповідями, разом із пояснювальними записками продавців, одноосібний арбітр вважав, на основі зважування всіх доказів та/або факторів, що продавці доставили товар відповідно до своїх договірних зобов`язань щодо кількості та передачі необхідних товаросупровідних документів, за винятком акта приймання-передачі залізничних накладних та ваги вантажу, згідно з пунктом 8.1.2 (b) договору та письмового підтвердження від продавців звільнення прав на товар (згідно з листом покупця), згідно з підпунктом 8.1.1 (d) договору.

У пункті 8.51 арбітражного рішення, зазначено, що не існує достатньо переконливих підстав для захисту покупців. З іншого боку, аргументи та надані докази продавців не залишають обґрунтованих підстав для будь-яких сумнівів у тому, що вони доставили товар відповідно до договору в тій кількості, яку вони задекларували як доставлену, а також надали необхідні, або, принаймні необхідні товаросупровідні документи. Після доставки товару та надання покупцям товаросупровідних документів продавці мають право на оплату заявленої суми. Як сторона, яка не сплатила належну суму, покупці несуть відповідальність перед продавцями щодо сплати суми в розмірі 204 689,47 доларів США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої-третьої статті 475 ЦПК України питання визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом за заявою стягувача відповідно до цієї глави, якщо боржник має місце проживання (перебування) або місцезнаходження на території України.

Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом, якщо на території України знаходиться майно боржника.

Заява про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, протягом трьох років з дня прийняття рішення міжнародним комерційним арбітражем.

Арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36 (частина перша статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»).

Третейський суд може сам прийняти постанову про свою компетенцію, в тому числі стосовно будь-яких заперечень щодо наявності або дійсності арбітражної угоди. З цією метою арбітражне застереження, що є частиною договору, повинно трактуватися як угода, що не залежить від інших умов договору. Винесення третейським судом рішення про недійсність договору не тягне за собою в силу закону недійсність арбітражного застереження (частина перша статті 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»).

Тлумачення вказаної норми свідчить, що по своїй суті арбітражна угода (застереження) - це процесуальний договір, хоча й може міститися в приватному-правовому договорі; підстави недійсності арбітражної угоди (застереження) визначені Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж»; для арбітражної угоди (застереження), внаслідок наявності принципу автономності, на відміну від окремих випадків недійсності матеріального договору (наприклад, частина друга статті 548, частина четверта статті 1119 ЦК України), нехарактерна залежна недійсність.

З метою визначення міжнародної підсудності судам України заяв про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу у статті 475 ЦПК України визначені такі прив`язки: місце проживання (перебування), місцезнаходження боржника на території України або знаходження на території України майна божника.

При цьому останній критерій визначення підсудності - знаходження на території України майна божника - застосовується у тому разі, якщо боржник не має на території України місця проживання (перебування) або місцезнаходження.

Визначені статтею 475 ЦПК України правила підсудності національному суду України заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є втіленням принципу достатнього зв`язку держави, суд якої видає дозвіл на визнання і примусове виконання арбітражного рішення, із особою боржника.

Правила статті 475 ЦПК України узгоджуються із положеннями Закону України «Про виконавче провадження», що стосуються місця виконання рішення.

За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Agrostudio Group Limited на обґрунтування підвідомчості заяви судам України надав докази, які підтверджують отримання боржником кукурудзи третього класу, без ГМО, насипом, врожаю 2020 року, походження - Україна, у кількості

3 654, 10 метричних тон, яка зберігається на терміналі товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал» (68000, Одеська область, місто Чорноморськ, вул. Корабельна, 4/1-Н; ідентифікаційний код 31786337) за адресою: 68000, Одеська область, м. Чорноморськ,

вул. Транспортна, 28.

У пункті 8.39 рішення Міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном та кормами (GAFTA) від 05 листопада 2021 року у справі № 18-412 арбітр Д. Перк констатував, що продавець (Agrostudio Group Limited) доставив товар відповідно до договору від 20 жовтня 2020 року в тій кількості, яку він задекларував як доставлену, а також надав потрібні або, принаймні, необхідні товаросупровідні документи.

При повторному розгляді справи, суд апеляційної інстанції, як суд першої інстанції, приймаючи заяву компанії Agrostudio Group Limited, дійшов правильних висновків про те, що вказана заява підлягає розгляду судами України, оскільки на обґрунтування підсудності саме судам України надано докази, які підтверджують отримання боржником кукурудзи 3 класу, без ГМО, насипом, врожаю 2020 року, країна походження - Україна, у кількості 3 654, 10 метричних тон, яка зберігається на терміналі товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал» (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Корабельна,

буд. 4/1-Н; ідентифікаційний код 31786337) за адресою: 68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 28.

Верховний Суд зазначає, що не вирішуючи питання про право власності боржника на товар, керується тим, що боржник у справі, надзвичайно ймовірно, має належне йому майно на території України, що є достатньою підставою для розгляду поданої стягувачем заяви по суті. Будь-які сумніви мають тлумачитися на користь саме заявника.

За встановлених обставин справи поставка товару за пунктом 5. 1 контракту

№ Р957 здійснюються автомобільним/залізничним транспортом на умовах CPT (форма контракту GAFTA № 78 в редакції, чинній на момент укладення цього контракту) в один із терміналів порту/ів Одеса/Південний/Чорноморськ відповідно до інструкцій покупця.

CPT (Carriage Paid To) - термін ІНКОТЕРМС (офіційні правила, розроблені Міжнародною торговою палатою для тлумачення термінів, що стосуються внутрішньої та міжнародної торгівлі), що означає фрахт/перевезення товару оплачено до (назва місця призначення).

Зазначений спосіб доставки товару означає, що поставка відбулася в момент, коли продавець доставив товар названому перевізникові або іншій особі в узгодженому сторонами місці. Продавець оплачує перевезення товару до названого пункту призначення. Продавець зобов`язаний повідомити покупця про час доставки товару в узгоджене місце. Перехід ризиків та, відповідно, перехід права власності на товар до його набувача пов`язується із моментом передання товару перевізникові.

Аналогічні правові висновки також викладено у постановах Верховного Суду:

від 18 травня 2023 року у справі № 824/97/22 (провадження № 61-11254ав22),

від 31 серпня 2023 року.

Відповідно до статті 5 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10 червня 1958 року), яка набрала чинності для України з 08 січня 1961 року, у визнанні і приведенні у виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямовано, лише у разі, якщо ця сторона надасть компетентній владі за місцем порушеного клопотання про визнання і приведення рішення у виконання докази того, що: a) сторони в арбітражній угоді, за принципами застосовуваного до них закону, в будь-якій мірі були недієздатними або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а за відсутності вказівки про таке підпорядкування, згідно із законом країни, де рішення було винесено, або

b) сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд або з інших причин не могла подати свої пояснення, або c) вказане рішення винесено у спорі, не передбаченому або не підпадаючому під дію положень арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, або містить висновки з питань, що виходять за межі арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим, однак, що у разі, якщо висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або застереженням, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою або застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або арбітражним застереженням в договорі, може бути визнана і виконана, або d) склад арбітражного органу або арбітражний процес не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї країни, де мав місце арбітраж, або е) рішення ще не стало остаточним для сторін або було скасовано або призупинено його виконання компетентною владою країни, де воно було винесено, або країни, закон якої застосовувався. У визнанні та приведенні у виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій порушується клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, дійде висновку, що: a) об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або b) визнання і приведення у виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни.

Статтею 478 ЦПК України та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено, що суд відмовляє у наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу;

б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і примусовому виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.

Відповідно до частини третьої статті 482 ЦПК України до постановлення ухвали по суті поданої заяви про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу будь-яка сторона арбітражного розгляду в установлені законом порядку та строки має право звернутися до суду із заявою про скасування цього ж рішення та просити розглянути його спільно із заявою про надання дозволу на виконання цього рішення в одному провадженні.

Ззастереження про порушення публічного порядку як підстава для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання іноземного арбітражного рішення, є своєрідним механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє публічний порядок держави від будь-яких негативних впливів на нього. Застереження про публічний порядок у міжнародному праві не допускає визнання на території держави рішення арбітражного суду, якщо в результаті його виконання буде вчинено дії, які прямо заборонені законом або заподіюють шкоду суверенітету чи безпеці держави. Під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями.

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів. У той же час необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є свого роду блокуванням рішення і може, у випадку свавільного застосування, носити характер штучного нормативного бар`єру, який з точки зору міжнародного права є абсолютно недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших державах.

Відмова у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання на території України арбітражного рішення може порушувати гарантії, передбачені частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становитиме непропорційне втручання у право власності стягувача на присуджені грошові кошти».

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2019 року в справі № 761/39565/17 (провадження № 61-5333св19).

У справі, яка переглядається, Київським апеляційним судом як судом першої інстанції встановлено, що рішення Міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA) від 05 листопада 2021 року у справі № 18-413 набрало законної сили, є остаточним для сторін та підлягає виконанню, заявник дотримався визначеного частиною третьою статті 475 ЦПК України трирічного строку на подання заяви про визнання та надання дозволу на виконання вказаного рішення, до заяви заявником долучено документи, що передбачені частиною четвертою статті 476 ЦПК України.

Отже, при зверненні до суду із заявою про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA) від 05 листопада 2021 року у справі № 18-413 заявником дотримано вимоги процесуального закону України щодо строків звернення із заявою та переліку документів, які повинні подаватися одночасно з такою заявою.

Таким чином, під час розгляду справи Верховним Судом не встановлено підстав, передбачених статтею 478 ЦПК України, для відмови у наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Оскільки рішення Міжнародного комерційного арбітражу - Асоціації торгівлі зерном і кормами (GAFTA) від 05 листопада 2021 рокуу справі № 18-413 набрало чинності і підлягає виконанню, проте боржник не виконує його добровільно,

а також відсутні визначені цивільним процесуальним законодавством підстави для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання арбітражного рішення, то Верховний Суд погоджується з висновком Київського апеляційного суду щодо наявності підстав для задоволення заяви компанії Agrostudio Group Limited.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду

м. Києва від 14 грудня 2020 року (справа № 910/19506/20) накладено арешт на майно-кукурудзу 3 класу, насипом, врожаю 2020 року, країна походження - Україна, у кількості 3 654, 10 метричних тон, право власності на яке належить товариству з обмеженою відповідальністю «ДП Зернятко», що знаходиться на терміналі товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал».

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, Risoil Overseas LTD, яке не є учасником зазначеної справи, подало апеляційну скаргу судове рішення, вважаючи, що вказане майно належить йому на праві власності.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10 серпня

2022 року апеляційну скаргу Risoil Overseas LTDзалишено без задоволення,

а ухвалу Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2020 року про забезпечення позову у справі № 910/19506/20 - без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року ухвалу Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2020 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10 серпня 2022 року у справі № 910/19506/20 змінено, викладено пункт 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2020 року у такій редакції: «Накласти арешт на майно - кукурудзу

3 класу, без ГМО, насипом, врожаю 2020 року, походження - Україна, у кількості 3 654, 10 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири тисячі і одна десята) метричних тон, яке є предметом контракту від 27 жовтня 2020 року № CN271020DPZ, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «ДП Зернятко» та Agrostudio Group Limited, що знаходиться на терміналі товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне Підприємство Рисоіл Термінал» за адресою: 68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 28».

У іншій частині ухвалу Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2020 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10 серпня 2022 року залишено без змін.

Змінюючи вищезазначені судові рішення, Верховний Суд у справі № 910/19506/20 зазначив, що предметом цього судового провадження є вимога позивача про розірвання контракту та повернення товару, переданого на виконання умов правочину. Про право власності на спірний товар заявляє також скаржник. Водночас обставини щодо переходу та набуття права власності на товар підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті для правильної кваліфікації правовідносин і застосування до них відповідних норм матеріального права. Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції оцінив доводи Risoil Overseas LTD щодо набуття ним права власності на товар, проте, врахувавши, що спір у цій справі по суті судом не розглянуто, зробив висновок, що немає підстав вважати, що відповідач у справі був власником товару. Відповідно передчасними визнано доводи Risoil Overseas LTDпро наявність у нього права власності на товар. Тому суд апеляційної інстанції, з`ясувавши обставини щодо наявності спору стосовно товару, який є предметом контракту, як між позивачем та відповідачем, так і між скаржником і відповідачем, правомірно врахував ймовірний інтерес Risoil Overseas LTD у справі та розглянув його скаргу як скаргу особи, що не була залучена до участі у справі, без залучення його до справи як третьої особи без самостійних вимог.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10 січня 2024 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Зернятко» задоволено.

Розірвано контракт № CN271020DPZ від 27 жовтня 2020 року, укладений між Agrostudio Group Limited та товариством з обмеженою відповідальністю

«ДП Зернятко». Зобов`язано Agrostudio Group Limited повернути товариству з обмеженою відповідальністю «ДП Зернятко майно - кукурудзу 3 клас, без ГМО, насипом, врожаю 2020 року, поставлених позивачем відповідачу на підставі залізничних накладних № 34014878 від 09 листопада 2020 року на 634,4 т,

№ 34020651 від 10 квітня 2020 року на 634,5 т, № 34028555 від 10 листопада 2020 року на 614,2 т, № 34018622 від 10 листопада 2020 року на 602,4 т, № 34035501

від 11 листопада 2020 року на 270,7 т, № 34035394 від 11 листопада 2020 року на 263,4 т, № 34035436 від 11 листопада 2020 року на 634,5 т, у кількості 3 654,1 тон, яке знаходиться у терміналі товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» за адресою: 68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 28 (зерновий термінал) шляхом вилучення вказаного майна.

Відповідно до положень процесуального законодавства рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» на рішення Господарського суду м. Києва від 10 січня 2024 року. Тобто вказане рішення суду першої інстанції не набрало законної сили на час розгляду цієї справи.

Крім того, відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі,

у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі

№ 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19) дійшла висновку, що майнові права є речовим правом (стаття 190 ЦК України) і захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі», заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05; пункт 74 рішення ЄСПЛ «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» від 02 березня 2005 року, заяви № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії», заява N 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (N 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства», заява

№ 44277/98).

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги Risoil Overseas LTD про те, що задоволення заяви Agrostudio Group Limitedпро визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу без встановлення факту знаходження майна боржника-нерезидента на території України є істотним порушенням основних засад цивільного права і судочинства, суперечить публічному порядку України, а самі по собі доводи боржника у своїх процесуальних документах про набуття ним права власності на кукурудзу, на яку було накладено арешт ухвалою Господарського суду м. Києва від 14 грудня

2020 року у справі № 910/19506/20, не може доводити наявність права власності на майно, є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 24, 259, 351, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу компанії Risoil Overseas LTD залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник