П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року м. Київ

Справа № 381/3070/23

Провадження: № 22-ц/824/7477/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Соловей Г. В.

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Фастівська міська рада, про знесення самочинно збудованого нерухомого майна,

у с т а н о в и в:

В липні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони проживають в АДРЕСА_1 . По сусідству з ними проживає відповідач ОСОБА_3 зі своєю дружиною відповідачем ОСОБА_4 Будинок, в якому проживають відповідачі, зареєстрований на ОСОБА_4 , та розташований на земельній ділянці, яка не приватизована. У 2012 році ОСОБА_3 побудував споруду з приміщенням, де вирощує гриби (шампіньйони) без дозволу на виконання будівельних робіт та погодженої в установленому порядку проектної документації. Внаслідок самочинного будівництва відстань забудівель від спільної межі становить менше одного метра. Вирощування грибів відповідачем у спірній будівлі створює неприємні запахи хімічного характеру, що негативно впливає на їх, позивачів, стан здоров`я, зокрема, з`явився кашель, перхота та біль у горлі. Також на їх стан здоров`я негативно впливає і постійний шум від кондиціонерів. Окрім того, з даху забудови відповідачів стічні води стікають на належну їм, позивачам, земельну ділянку, підтоплюючи будівлі та ґрунт. Також, відповідач не встановив жодного контейнера для сміття, яке викидає на подвір`я, і від якого надходять нестерпні сторонні запахи. Близько одного разу на місяць з подвір`я відповідачів невідомі особи на вантажних машинах вивозять відходи, отриманні від незаконної діяльності останніх. За викладених обставин, позивачі просили винести рішення про знесення самочинно збудованого приміщення для вирощування грибів, розташованого на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_1 , знесення провести за рахунок відповідачів.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відповідні порушення під час будівництва відповідачами спірної будівлі підтверджується актом комісійного обстеження. Відомості про отримання дозволу на забудову земельної ділянки у відповідачів відсутні, отже, спірна забудова є самочинною. Зауважив, що побудована відповідачем споруда підпадає під визначення поняття «нерухоме майно», при цьому, воно збудоване на ділянці, яка не відведена для цієї мети, відомості про земельну ділянку в державному земельному кадастрі не зареєстровані, відомості про цільове призначення не надані, рішення про зміну цільового призначення Фастівською міською радою не приймались, відомості про отримання дозволу на будівництво відсутні. З огляду на вказане, вважає, що логічним та виправданим є знесення самочинно збудованої будівлі, оскільки такі види будівництва не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Середницька-Короп С.Ю. в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначила про критичне ставлення до тверджень позивача про досудове врегулювання спору, оскільки відповідна процедура не передбачена законодавством. Вважала, що посилання скаржника на віднесення спірної будівлі до самочинного будівництва не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають визначеним позовним вимогам. Окрім того, зауважила, що позивачі мають право на захист свого порушеного права у судовому порядку лише у випадку, якщо доведуть, що їх права порушені самочинно збудованим об`єктом нерухомості, однак відповідних доказів надано не було.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Русанівська Д.Д., яка також дії в інтересах ОСОБА_2 , підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Адвокат Середницька-Короп С.Ю. в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечувала проти апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Фастівської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка, кадастровий № :01:004:0106, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа земельної ділянки 0,25 га.

Згідно довідки Мотовилівського старостинського округу Фастівської міської ради № 314 від 21.06.2023 року ОСОБА_1 постійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 14.02.2018 року.

Згідно акту комісійного обстеження промислового виробництва з вирощування грибів (шампіньйонів) ФОП ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 від 19 травня 2023 року встановлено, що до виконавчого комітету Фастівської міської ради звернувся ОСОБА_1 з приводу самовільного незаконного будівництва ФОП ОСОБА_3 . Комісія провела візуальне обстеження земельної ділянки та приміщення, де вирощують гриби. За результатами комісійного обстеження рекомендовано звернутися до Державної екологічної інспекції Столичного округу та Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області та Державної інспекції архітектури та містобудування України. У разі неможливості врегулювання конфліктної ситуації між сторонами звернутися до суду.

За результатами перевірки виконавчим комітетом Фастівської міської ради були направлені листи до Державної екологічної інспекції Столичного округу, головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, державної інспекції архітектури та містобудування України, ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київської області, Фастівської окружної прокуратури.

На вказані листи надано відповідь від Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київської області, що відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 року № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю)і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану.

Державна екологічна інспекція України ДЕІ Столичного округу зазначила про здійснення державного контролю місцевими державними адміністраціями, а саме вносить пропозиції в установленому законом порядку про зупинення діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності у разі порушення ними законодавства про охорону довкілля та санітарних правил.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності передбачених статтею 376 ЦК України підстав для задоволення позовних вимог, оскільки знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. При цьому, позивачами не доведено використання усіх передбачених законодавством заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та причинного зв`язку нанесення шкоди позивачам з боку відповідачів проведенням підприємницької діяльності.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою, четвертою та сьомою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил, відповідно до положень законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц, а також постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 462/469/14-ц, від 21 травня 2020 року у справі № 726/824/15-ц та від 30 червня 2020 року у справі № 201/2886/15-ц.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16, 391 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про знесення самовільно збудованого нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли неможливо усунути допущені порушення іншим шляхом, передбаченим чинним законодавством.

За відсутності доказів того, що відповідачі ухиляються від здійснення перебудови, а також неможливості проведення відповідної перебудови для приведення нерухомого майна у відповідність до будівельних норм, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про передчасність заявленого позову та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позову в цій частині

Слід звернути увагу і на те, що згідно частини другої статті 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» cуб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

Частиною другою статті 5 цього закону передбачено, що вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Отже, згідно із вимогами чинного законодавства суб`єктами містобудування є власники відповідних об`єктів нерухомості (житлових будинків, споруд, земельних ділянок тощо).

Позивачами не зазначено і матеріалами справи не встановлено, що відповідачам вручались приписи контролюючих органів щодо усунення порушень, останні не притягалися до адміністративної відповідальності, тому підстави для зобов`язання відповідачів знести спірну забудову відсутні.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 199/13042/13-ц, 17 травня 2021 року у справі № 296/1033/18, від 02 червня 2022 року у справі № 727/7282/15-ц, від 27 червня 2022 року у справі № 723/2158/19.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування акту комісійного обстеження, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачами в порушення вимог ЦПК України не надано належних доказів на підтвердження того факту, що спірна споруда не відповідає вимогам ДБН, державним стандартам, нормам і правилам у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, що відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування.

Як зазначено, вище, відповідачі не звертались до компетентних органів з приводу порушеного питання, не спонукали такі органи до вирішення питання законності дій відповідачів шляхом видачі приписів, зокрема, Державної інспекції архітектури та містобудування України (її територіального підрозділу) щодо законності будівництва та споруди, дотримання ДБН, Державної екологічної інспекції та ГУ Держпродспоживслужби в Київській області, відповідно, жодні приписи про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил відповідачам не видавались.

Акт комісійного обстеження промислового виробництва з вирощування грибів (шампіньйонів) від 19 травня 2023 року, складений виконавчим комітетом Фастівської міської ради за зверненням ОСОБА_1 , на який посилаються позивачі в апеляційній скарзі, не є приписом, тобто, обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою посадової особи органу державного нагляду (контролю), і має лише рекомендаційний характер.

Так, матеріали справи містять докази звернення виконавчого комітету Фастівської місткої ради до Державної екологічної інспекції та ГУ Держпродспоживслужби в Київській області, поліції та прокуратури, а також направлення до Державної інспекції архітектури та містобудування України звернення Будової А.М. щодо самочинно побудованих теплиць з вирощування грибів. Проте, у матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили, що на підставі цього повідомлення відділ архітектури та містобудування Фастівської міської ради установив відповідні порушення, вручив відповідачам приписи про усунення порушень чи вживав будь-які інші заходи до відповідачів у зв`язку із виявленою самочинною забудовою, а відповідачі відмовилися їх виконати.

Показання свідків самі по собі не можуть буди достатніми доказами, оскільки з таких неможливо достовірно встановити факт самочинного будівництва та нанесення шкоди позивачам, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв їх до уваги.

Оскільки позивачами не доведено факту вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (в даному випадку відповідачів), звернення до суду із вказаним позовом про знесення спірної споруди є передчасним.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 21 березня 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура