Справа № 216/3607/20
провадження №2/216/156/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу в Дніпропетровській області в складі:

головуючого судді Бутенко М. В.

за участю

секретаря Кравець А.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 (яка приймає участь у справі в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в м. Кривий Ріг в Дніпропетровській області позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, ОСОБА_3 , про припинення дії правочину, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

23.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про припинення дії правочину, стягнення моральної шкоди, яку 09.07.2020 року нею було уточнено.

Просить суд постановити рішення, яким припинити дію правочину - протокол № 8, від 08.08.2017р. м. Кривий Ріг Засідання районної комісії по вирішенню земельних спорів, який затверджений печаткою «Виконавчий Комітет Центрально-Міської районної у місті ради». Стягнути з членів комісії по вирішенню земельних спорів на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 75000,00 грн.

Свою позовну заяву обґрунтовує наступним: я прошу суд припинити дію правочину- протоколу №8 від 08.08.2017р. м. Кривий Ріг. Засідання районної комісії по вирішенню земельних спорів, який затверджений печаткою Виконавчого Комітету Центрально-міскої районної у місті ради, про який вона дізналась з міста відповіді в.о. начальника головного управління Держгеокодастру у Дніпропетровській області О. Вишневського від 08.04.2020 року, у якому повідомлялось про відсутність його підпису, як суміжного користування у акті встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що є невід`ємною частиною технічною документацією землеустрою на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 103 Земельного кодексу Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Так як порушення земельного кодексу власником земельної ділянки АДРЕСА_1 відбувалось не тільки при зведенні бетонного 3-х метрового паркану на межі ( осінь 2019р ) а і раніше, що було причиною звернення ОСОБА_1 до головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. У місті від 05.08.2018 року за підставою в.о. начальника Н.Єрмоленко повідомляється про передачу технічної документації із землеустрою до місцевого фонду документації із землеустрою, а підпис ОСОБА_1 присутній у акті встановлення та погодження. Співставляючи вищезазначені листи змістом від 30.06.2017р. за підписом заступника начальника головного управління В.М. Безкровним, отримаєм 14.04.2017р. ОСОБА_4 став користувачем земельної ділянки кадастровий номер: №:08:129:0122 при заказнику виготовлення техдокументації ОСОБА_3 , яка 24.04.2017 року викупила цю земельну ділянку згідно договору, а 20.12.2017 року отримала від місцевої криворізьської ради дозвіл на приватизацію земельної ділянки, і 11.01.2018р. зареєструвала право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , відповідно до техдокументації без наявності підпису ОСОБА_1 , згідно протоколу №8 від 08.08.2017р. засідання районної комісії по вирішенню земельних спорів.

22.05.2017 року позивачка звернулась до землевпорядника з метою надання її приватизованій земельній ділянці кадастрового номеру з занесенням до державного реєстру де оглянувши її документи на земельну ділянку через комп`ютерну систему почали звірку меж ділянки ОСОБА_1 , та виявили, що межа з суміжною ділянкою б. АДРЕСА_2 проведена по площі приватного будинку ОСОБА_1 , а після звернення до виробника техдокументації по суміжній ділянці 146 ТОВ „Геохора Плюс", межа змістилася на північну стіну будинку ОСОБА_1 , тому саме це є причиною звернення ОСОБА_1 до криворізької міської ради, і надання нею тримісячного терміну для вирішення спірного питання, тому 07.08.2017 року позивачка зателефонувала до комісії по вирішенню земельних спорів з повідомленням про неможливість появи на засідання комісії 08.08.2017 року, та що в неї є претензії до колишніх господарів, які не надали план меж земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 , про її як інваліда дитинства, і про відсутність уповноваженої особи для неї.

Використавши протокол №8 від 08.08.2017 року, засідання районної комісії по вирішенню земельних спорів, була приватизована 0,1000 м2, а ціна 1м2 у 2017р. була 2,500 грн., але у 2020 році ціна 1м2 стала 25,379 грн., а в підсумку, членами вищевказаної комісії районної ради було прийняте рішення: вважати за можливе погодити спільну межу земельної ділянки (яке надало можливість без відома і підпису ОСОБА_1 ) власниці домоволодіння 146 ОСОБА_3 звертатись для вирішення земельних питань до представництв Міської виконавчої влади так, як за рішенням цієї комісії з невідомих причин ОСОБА_1 стала інвалідом дитинства без існування у неї уповноваженої особи для представництва її інтересів (стала недієздатною особою, чим заподіяли позивачу приниження честі й гідності та репутації з нанесенням моральної шкоди та шкоди здоров`ю).

Ухвалою суду від 09.10.2020 року провадження по справі було відкрито, справу було призначено в загальному порядку до підготовчого судового засідання.

22.01.2021 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів по справі.

03.02.2021 року від сторони відповідача виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, судом було отримано відзив на позовну, у якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.02.2021 року, було залучено до участі у справі в якості співвідповідача - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ). В частині клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Геохора Плюс» було відмовлено. Підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні, 05.03.2024 року, позивачка та її представник ОСОБА_2 , кожна окремо, підтримують позовну заяву, та просять суд задовольнити її в повному обсязі.

Представник відповідача - виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради по справі, в судове засідання призначене на 05.03.2024 року не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, раніше приймала участь в судових засіданнях, надавала відзив на позовну заяву, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просить суд в позові ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Залучена на підставі клопотання представника виконкому, у якості співвідповідача по справі, фізична особа - ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, у позивача ОСОБА_1 вимог позовного характеру до ОСОБА_3 , не заявлено.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, вислухавши сторону позивача, які підтримують позовні вимоги та просять їх задовольнити, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 216/5757/20, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

У приватній власності позивачки ОСОБА_1 перебуває житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований на земельній ділянці, площею 0.1000 та., кадастровий номер :08:129:0124, по АДРЕСА_4 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 249850474.

У приватній власності відповідачки ОСОБА_3 перебуває житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0.1000 та., кадастровий номер :08:129:0122, по АДРЕСА_2 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 27.04.2017 року, рішення сесії Криворізької міської ради №2341 від 20.12.2017 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 110574193.

З вказаної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що позивачка ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 16.05.2002 року зареєструвала своє право власності на вищевказану земельну ділянку в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14.11.2017 року, номер запису про право власності/довірчої власності:23409203.

Таким чином, земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були вже сформовані, їм було присвоєно кадастрові номери та встановлені відповідні межі. Коли відповідачка ОСОБА_3 приватизувала свою вищевказану земельні ділянку, земельна ділянка позивачки ОСОБА_1 вже була приватизована. При розробці ОСОБА_5 технічної документації, вже до цього, були встановлені межі земельних ділянок, в зв`язку з цим доводи позивачки що межу між домоволодіннями сторін було перенесено відповідачкою ОСОБА_3 не заслуговують на увагу та позивачкою на підтвердження вказаного не надано суду будь-яких належних і допустимих доказів.

З моменту придбання відповідачем ОСОБА_3 домоволодіння по АДРЕСА_2 , в неї з позивачкою ОСОБА_1 , яка є власницею сусіднього домоволодіння, з ініціативи саме позивачки ОСОБА_1 постійно виникають з того чи іншого приводу суперечки, а тому з позивачкою і не було погоджено межі земельної ділянки, таке погодження було проведено у відповідності до чинного земельного законодавства, без згоди суміжного землекористувача.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61- 19526сво18) зроблено висновок, що «погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку».

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами ЗК України.

Згідно із частиною першою статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Згідно із частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності, зокрема, для особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, визначеної статтею 121 цього Кодексу, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Комісія по вирішенню земельних спорів - дорадчий орган, що діє при Центрально-Міської районної у місті ради на підставі Положення про районну комісію по вирішенню земельних спорів, затвердженого рішенням виконкому районної у місті ради 21.12.2016р. №477.

На адресу комісії 01.08.2017р. надійшло звернення гр. ОСОБА_3 щодо узгодження межі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

До звернення заявницею було додано наступні копії документів: копія документу, що посвідчує особу; ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків; копія документу, що підтверджує право власності на житловий будинок, а саме: договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами та побутовими будівлями від 27.04.2017р., копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (будинок) про реєстрацію права власності від 27.04.2017р.; копію технічного паспорту на житловий будинок; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (земельну ділянку, кадастровий номер :08:129:0122) про реєстрацію права власності від 02.06.2017р.; копію технічної документації, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, виготовленої ТОВ «Геохора ПЛЮС», до складу якої входить: пояснювальна записка; перелік обмежень щодо використання земельних ділянок; кадастровий план земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ; експлікація земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ; абрис польових вимірювань земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ; ситуаційна схема розташування земельної ділянки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий план земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ; план меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 за результатами зйомки; акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; акт встановлення меж земельної ділянки в натурі від 22.05.2017р.

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Як вбачається з п. 5.3 Положення про районну комісію по вирішенню земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної житлової забудови, земельний спір розглядається за участю зацікавлених сторін на засіданні комісії. Відповідно до п. 7 у разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання, розгляд звернення переноситься. Повторне відкладення розгляду звернення може мати місце лише з поважних причин.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 159 ЗК України земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання спору переноситься. Повторне відкладення розгляду спору може мати місце лише з поважних причин.

У ході розгляду звернення та технічної документації з землеустрою було з`ясовано, що заявниця гр. ОСОБА_3 є власником будинку, що розташований АДРЕСА_2 згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами та побутовими будівлями від 27.04.2017р. У земельної ділянки біля будинку 146 присвоєно кадастровий номер, що вбачається із технічної документації та доданого витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З боку земельної ділянки на АДРЕСА_4 власницею будинку АДРЕСА_4 та земельної ділянки є Позивач.

З метою з`ясування думки однієї із співвласниць земельних ділянок - Позивачки та підписання акту погодження меж, Комісією поштовим відправленням було направлено запрошення №22/29-2328 від 01.08.2017р. на засідання, яке мало відбутися 08.08.2017р. о 15.30 год. у приміщенні виконкому.

Окрім того, у телефонному режимі 07.08.2017р., напередодні засідання, Позивача повторно запросили на вказану дату засідання. Однак, Позивач, повідомила, що на засідання з`явитися не зможе через стан свого здоров`я. Осіб, які б здійснювали представництво її інтересів вона не має. Також зазначила, що претензій до заявниці - ОСОБА_3 вона немає. Крім того, оголошення з приводу розгляду даного питання було розміщено у офіційному друкованому виданні, що підтверджується копією газети з оголошенням.

Також, під час розгляду звернення гр. ОСОБА_3 було враховано, що Комісією, у травні 2017 р. вже розглядалося звернення гр. ОСОБА_6 щодо будівництва паркану на межі домоволодінь за вищевказаними адресами. Комісія здійснила виїзд на місцевість та здійснила огляд території. Ознак нових побудов виявлено не було, тому було вирішено, що у даному випадку відсутній факт порушення прав Позивача та відсутні несприятливі наслідки для третіх осіб, а отже - і причини для скасування спірного рішення, що підтверджується копією відповіді на звернення та фотокарток.

Крім того, Комісією було досліджено акт приймання-передачі межових знаків, у якому міститься підпис Позивача, що свідчить по згоду Позивача з межовими знаками та розуміння ситуації з приводу оформлення гр. ОСОБА_3 документації на спірну земельну ділянку, що підтверджується копією акту.

У технічній документації містилася копія акту встановлення меж земельної ділянки в натурі від 22.05.2017р., з якого вбачається наявний підпис Позивача (Згодом наявність підпису у акті погодження меж на земельну ділянку між Позивачем та попередніми власниками було підтверджено у матеріалах справи, зокрема у листах Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30.06.20217р. №3-6690/0-3006/6-17 та від 05.08.2019р. №31-4-0.62-5741/2-19)

Стаття 159 ЗК України визначає порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Так, згідно ч.ч. 1-З ст.159 ЗК України (в редакції на момент винесення Комісією спірного рішення) земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви.

Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин.

Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення.

Аналогічні приписи містить Положення про районну комісію по вирішенню земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної житлової забудови, згідно п.6 якого земельний спір розглядається за участю зацікавлених сторін на засіданні комісії.

Відповідно до п.7 вказаного Положення, у разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання, розгляд звернення переноситься. Повторне відкладення розгляду звернення може мати місце лише з поважних причин.

Враховуючи вищенаведене, Комісією було винесено правомірне рішення у формі протоколу № 8 від 08.08.2017р., з резолютивної частини якого вбачається, що комісія вважає за можливе погодити спільну межу земельної ділянки на АДРЕСА_2 , з боку суміжного домоволодіння АДРЕСА_4 на вказаній вулиці. У разі незгоди гр. ОСОБА_7 з рішенням комісії, дане питання необхідно вирішувати у судовому порядку, що підтверджується копією рішення.

Позивач зазначає, що вона неодноразово письмово зверталась до Комісії про надання їй матеріалів, але їй у цьому відмовляли, а на письмове звернення згідно закону України «Про звернення громадян» Позивач письмової відповіді не отримала, однак такі доводи недоцільно брати до уваги.

Згідно положень статті 160 ЗК України сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його.

Всупереч вимог ЦПК України Позивачем не надано доказів відмови Комісії у наданні для ознайомлення Позивачеві матеріалів, а також того, що на письмове звернення згідно Закону України «Про звернення громадян» Позивач письмової відповіді не отримала.

Таким чином, Комісія, при винесенні рішення діяла у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Позивачем у позові не порушувалось питання щодо наявності невідповідності меж земельної ділянки, які зазначені у документах, що є в наявності у неї, тим межам, які було погоджено спірним рішенням відповідно до первісного плану земельної ділянки в технічному паспорті на домоволодіння. Таким чином, відсутні підстави вважати, що існує спір з приводу порушення меж.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (Провадження № 14-730ис19), 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14- 652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552ис18).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року зазначено наступне: згідно з положеннями статті 55 Закону № 858-IV установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими Знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686. Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо ж він все ж таки відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди:

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Відповідно до загальних підстав відповідальності, встановлених ст. ст. 1167 ЦК, для покладення відповідальності на заподіювана моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювана; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювана і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

У пункті 5 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Розмір моральної шкоди також є необґрунтованим Позивачем, відсутні посилання на правову базу, яка стала основою для його розрахунку, тощо.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, до юридичних фактів, які має довести Позивач у зазначеній категорії справ, зокрема, належить доведення вини Відповідача у спричиненні моральної шкоди, факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди. Позивач наголошує у позовній заяві, що страждання, які вона переживала були отримані саме у результаті винесення рішення комісії з земельних спорів при виконкомі Центрально-Міської районної у місті ради, із поданих суду доказів не вбачається доведеності вини відповідачів у спричиненні позивачу моральних страждань. Позивачем не надано в обґрунтування своїх вимог належних доказів обґрунтування власних позовних вимог.

Також, Позивач визначає обсяг моральної шкоди однак, варто зазначити, що чинне законодавство не містить чітких вказівок на те, якими нормами треба керуватись позивачам при розрахунку обсягу моральної шкоди. Але, згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 25.05.2001"Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вищенаведене та відсутність будь-яких належних доказів з боку Позивача в обґрунтування нанесеної їй моральної шкоди, позовні вимоги що до стягнення моральної шкоди немотивовані.

Щодо стягнення з Відповідачів судового збору за розгляд справи:

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону № 3574-VI).

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI передбачено, що особи з інвалідністю звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Статус інваліда підтверджує і сама Позивачка довідкою, що міститься у матеріалах справи. Оскільки підстави у задоволенні усіх позовних вимог позивача відсутні, підстави для стягнення суми судового збору з Відповідачів також відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 81, 82, 89, 128, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України ст. ст. 15, 16, 23,202,215, 1167 ЦК України, ст. ст. 3.4, 12. 116, 118, 122, 125. 152, 159, 160, 186, 198 ЗК України. суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, ОСОБА_3 , про припинення дії правочину, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: М. В. БУТЕНКО