Унікальний номер справи 333/9150/23
Номер провадження 2/333/1196/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Дондик О.Ю.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», за участі третіх осіб - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 36619 від 01.11.2021 про стягнення з нього на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» суми заборгованості в розмірі 48146,66 грн. Також просить стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані кошти в розмірі 34325,36 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. був вчинений виконавчий напис № 36619 виданий 01.11.2021 про стягнення з нього на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 48146,66 грн. Постановою приватного виконавця Якименка А.О. від 19.11.2021 р. було відкрито виконавче провадження ВП №67596215. 19.11.2021 року постановами приватного виконавця Якименка А.О., стягнено з боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в загальній сумі 700,00 грн., а також стягнута сума основної винагороди в розмірі 4814,67 грн. Крім того, 13.12.2021 року за постановою приватного виконавця Якименка А.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з його доходу у вигляді заробітної плати, з нього утримана сума 34325,36 грн. за період з 01 грудня 2021 до 30 вересня 2023 року, відповідно до Звіту про здійснення відрахування та виплати № 382 від 13.10.2023 року. Вважає, що приватний нотаріус видав виконавчий напис всупереч чинному законодавству, оскільки нотаріусу не було надано розрахунку заборгованості, не було досліджено, чи є наявні заборгованість безспірною. Отже вважає вказаний виконавчий напис є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню.

ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

В позовній заяві позивачем зазначено про розгляд справи без його участі.

Відповідач надіслав заяву про визнання позову та повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Треті особи пояснення не надали, від приватного виконавця Якименка А.О. надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № 67596215 відкритого 19.11.2021 з виконання вказаного виконавчого напису.

ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19.10.2023 забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 01 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем, за реєстровим номером 36619, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» суми коштів у розмірі 48146,00 гривень, до вирішення даної цивільної справи по суті.

Ухвалою суду від 23.10.2023 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 36619 від 01.11.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» суми коштів у розмірі 48146,66 гривень; у Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» копії документів, які були надані приватному нотаріусу Бригіда В.О. для вчинення виконавчого напису № 36619 від 01.11.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» суми коштів у розмірі 48146,66 гривень; у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича, належним чином посвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № 67596215 відкритого 19.11.2021, з виконання виконавчого напису № 36619 від 01.11.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» суми коштів у розмірі 48146,66 гривень.

Від сторін клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходили, тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

01.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 36619 про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 48146,66 грн. за кредитним договором № 001 від 25.05.2018 року, укладеним з ПАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, є Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», ідентифікаційний код юридичної особи 14282829. Строк платежу по Кредитному договору № 001 від 25.05.2018 настав, Боржником допущено прострочення платежів. Запропоновано стягнути на користь АТ «Перший український міжнародний банк» з ОСОБА_1 заборгованість за період з 23.09.2020 по 23.09.2021 в розмірі: 48146,66 грн., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту-10016,5 грн.; простроченої заборгованості за комісією-67,52 грн.; простроченої заборгованості за процентами 17540,11 грн.; строкової заборгованості за сумою кредиту 19278,9 грн.; строкової заборгованості за процентами 993,63 грн.; плати за вчинення виконавчого напису 250 грн.

Зазначений виконавчий напис був пред`явлений відповідачем до виконання в порядку, визначеному для примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб).

Крім того, встановлено, що 19.11.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка А.О. відкрито виконавче провадження ВП 67596215 з виконання виконавчого напису № 36619 вчиненого 01.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О.

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка А.О. від 13.12.2021, звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 .

Відповідно до Звіту про здійснені відрахування та виплати №982 від 13.10.2023, наданої за місцем роботи позивача - КП «Науково-виробничий комплекс «Іскра», за період з 01 грудня 2021 до 30 вересня 2023 року з ОСОБА_1 утримана сума в розмірі 34325,36 грн.

ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат».

Так, «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року встановлено низку документів, які є підставою для стягнення у безспірному порядку згідно виконавчих написів нотаріусів, зокрема, визначено можливість проведення стягнення з підстав, що випливають з кредитних відносин.

Пунктом другим Переліку закріплено, що підставою для стягнення за виконавчими написами нотаріусів є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5.

Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 закону «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК, стст.50, 87, 88 Закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.

Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постанові від 29.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц.

Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17.

Зі змісту виконавчого напису вбачається, що останній був вчинений нотаріусом на підставі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, доказів протилежного суду не надано.

Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року № 662, якою було внесено до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів таку форму договору, як кредитний договір, було визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема й щодо доповнення переліку документів, новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначене судове рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на всій території України.

Тобто, виконавчий напис було вчинено на підставі нормативного акту, який було визнано незаконним та нечинним з моменту його прийняття.

Крім того, безумовним фактом, який свідчить про небезспірність заборгованості за кредитним договором, є та обставина, що розмір заборгованості був визначений самостійно відповідачем і існує тільки в складених відповідачем документах, які позивачем не визнані та з ним не узгоджені.

Отже, суд приходить до висновку, що у даному випадку нотаріус всупереч вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру заборгованості та вчинив виконавчий напис.

Таким чином, оскільки заборгованість за кредитним договором має спірний характер, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання.

Доказів такого повідомлення відповідачем позивачу не надано.

Таким чином, позивач не отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з АТ «Перший український міжнародний банк» безпідставно набутих коштів в сумі 34325,36 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Отже, факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів відповідно до статті 1212 ЦК України.

Вказаний висновок кореспондується із висновком Верховного Суду, який викладений в постанові від 8 вересня 2021 року № 201/6498/20.

Аналіз викладеного свідчить про те, що кошти, які були стягнуті з ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 67596215 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису є безпідставно набутими АТ «Перший український міжнародний банк», оскільки виконавчий напис судом визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Вказані кошти можуть буті повернуті позивачеві у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

За вказаних обставин з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 34325,36 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати» роз`яснено, що оскільки ст.5Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»,судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача за подання позовної заяви (1211,20 грн.) та за подання заяви про забезпечення позову (605,60 грн.) на загальну суму 1816,80 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 95, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 267, 268, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», за участі третіх осіб - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 01.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 36619 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» суми заборгованості в розмірі 48146,66 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті з ОСОБА_1 за виконавчим написом, вчиненим 01.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 36619, грошові кошти у розмірі 34325 /тридцять чотири тисячі триста двадцять п`ять/ гривень 36 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь держави судовий збір в сумі 908 /дев`ятсот вісім/ гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, .

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, юридична адреса: 02068, м. Київ, пр. Григоренка, буд. 15, прим. 3.

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович, 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 17, 84.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова