КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5588/2024 Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 372/5027/23

21 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Сташків Т.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що 27 квітня 2007 року вона та відповідач ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 85. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Посилалась на те, що спільне життя з відповідачем у них не склалося через відсутність взаєморозуміння та довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, постійні сварки. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

Вказувала на те, що з лютого 2023 року відповідач коштів на утримання сина не надає, вона не працює, а тому звернулася до суду з даним позовом.Окрім того зазначала, що відповідач на даний час перебуває на службі у Збройних силах України та проходить військову службу за контрактом.

З урахуванням наведеного, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки з усіх видів його заробітку але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 28 листопада 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року в частині розміру стягнутих аліментів, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 17.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вважає, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року є таким, що підлягає зміні, у зв`язку з неправильним з`ясуванням судом обставин справи.

Зазначає, що не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині визначеного судом розміру аліментів - частину з усіх видів його заробітку (доходу).Він не заперечує свого обов`язку щодо сплати алміентів на сина, однак вважає суму аліментів в розмірі частки з усіх видів його доходу несправедливою.

Зазначає, що 01 листопада 2023 року в Обухівському районному суді Київської області, після поради працівника суду, він написав заяву про розгляд справи без його участі та що він не заперечує проти позову, оскільки був впевнений у тому, що розмір аліментів складає частку всіх доходів.

Відповідно до частин 1-4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони уповноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Однак, ні суд, ні працівник суду, який і порадив йому написати заяву, не роз`яснили йому наслідки написання такої заяви про визнання позову, оскільки він не є юридично обізнаним та взагалі був у суді вперше.

Відповідно до 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.Отжесімейне законодавство передбачає, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком матері та батька. Батьки зобов`язані утримувати дитину незалежно від того одружені вони, чи ні або чи розірвано їх шлюб.

Вказує на те, що перебуває на службі у Збройних силах України та проходить військову службу за контрактом.Вважає, що стягнувши з нього аліменти на утримання дитини в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), суд першої інстанції фактично поклав на нього обов`язок одноособово утримувати дитину, так як позивачка на даний час не працює.

22 лютого 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_2 . У відзиві позивачка зазначає, що апеляційна скарга не відповідає вимогам процесуального законодавства.

Посилається на те, що в порушення вимог ч.1 ст. 352 ЦПК України, яка визначає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, відповідач просить змінити рішення суду, що, на думку позивача, прямо суперечить вимогам законодавства.

Всупереч вимог п.5,6 ч.2 ст. 356 ЦПК України апелянт не наводить в апеляційній скарзі доказів на підтвердження незаконності і необґрунтованості рішення суду та доказів того, що судом першої інстанції допущено неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи та щодо неправильності встановлення судом обставин, які мають значення справи. Також апелянт не наводить в апеляційній скарзі нових обставин, які підлягають встановленню, доказів, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Зазначає, що вона працевлаштована, працює з 15.01.2021 року на посаді бухгалтера в ТОВ «Айкрайт», на підтвердження чого надала довідку з місця роботи.

Самостійно забезпечує себе та свою дитину з березня 2023 року, інших доходів окрім заробітної плати у неї немає. Несе витрати, пов'язані із підготовкою дитини для проходження ЗНО та подальшого вступу до вищого навчального закладу на додаткові заняття з математики, німецької, англійської, української мови, історії, вартість яких щомісяця становить 12 120 грн. Дитина систематично відвідує тренування із Зендокай Карате -До в клубі «Kayros» з вересня 2016 року по теперішній час (за винятком періоду перебування дитини разом з нею за кордоном: з лютого 2022 по вересень 2023 року), і цей факт відповідачу достеменно відомий, як і відомо те, що участь у цих тренуваннях, навчальних заходах ГО «Федерація Зендокай Карате-До України», придбання форми для занять, тощо, потребує систематичного фінансування з боку батьків.

Звертає увагу суду на той факт, що апелянтом не надано до суду доказів про розмір його доходів, а тому, на думку позивачки, відсутня можливість з`ясувати чому сума аліментів у розмірі частки з усіх видів доходів, на думку апелянта, є занадто несправедливою.

Зазначає, що з березня 2023 року відповідач ухиляється від добровільного надання власній дитині потрібного матеріального забезпечення.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 85.

Від шлюбу сторони мають спільного сина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ). Згідно свідоцтва про народження батьком дитини є ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , стягуючи з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), суд першої інстанції посилався на те, що відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини не надає, а вона цього потребує, враховуючи позицію відповідача щодо визнання позовних вимог, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, вважав можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору, суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач ОСОБА_2 просила суд стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини, зазначала про те, що з лютого 2023 року відповідач коштів на утримання сина не надає, а вона не працює.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та, стягуючи з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно, суд першої інстанції своїх висновків не обгрунтував, пославшись лише на позицію відповідача про визнання позову, не надавши оцінки фактичним обставинам у даній справі та наданим доказам у відповідності до вимог ст. 182 СК України.

Так, відповідно до вимог статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Позовна заява не містить доводів щодо наявності обгрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина саме у розмірі частини з усіх видів заробітку ( доходу ) відповідача. ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 має можливість сплачувати аліменти саме у розмірі частки всіх видів його заробітку. Не надано позивачкою до суду першої інстанції і доказів наявності у власності відповідача рухомого чи нерухомого майна, офіційних доходів.

Подана відповідачем до Обухівського районного суду Київської області заява від 01.11.2023 року про розгляд справи за його відсутності містить в собі інформацію про те, що він просить цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів розглядати у його відсутність. Проти позовних вимог не заперечує, просить задовільнити.

Таким чином, у вказаній заяві відсутній факт визнання відповідачем позову про стягнення з нього аліментів на утримання сина саме у розмірі частини його заробітку ( доходу) щомісячно, а тому доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду в частині визначення саме такого розміру аліментів з огляду на позицію відповідача щодо визнання позовних вимог, колегія суддів вважає обгрунтованими.

Викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи позивачки про те, що вона несе витрати на оплату вартості тренування сина - ОСОБА_3 із Зендокай Карате -До в клубі «Kayros» з вересня 2016 року по теперішній час (за винятком періоду перебування дитини разом зі мною за кордоном: з лютого 2022 по вересень 2023 року), і цей факт апелянту достеменно відомий, як і відомо те, що участь у цих тренуваннях, навчальних заходах ГО «Федерація Зендокай Карате-До України», придбання форми для занять тощо потребує систематичного фінансування з боку батьків, відповідно до норм чинного законодавства та надані на підтвердження вказаних доводів докази, колегія суддів відхиляє, так як вказані витрати є додатковими, пов?язаними із розвитком здібностей дитини і порядок їх стягнення визначений ст. 185 СК України. При наявності доказів понесення таких витрат позивачка має право звернутись до суду з позовом про відшкодування відповідачем 50% понесених нею додаткових витрат на дитину.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначала, що вона не працює, а до відзиву на апеляційну скаргу надає ксерокопію довідки ТОВ « Айкрафт» від 05 лютого 2024 року про те, що вона ( ОСОБА_2 ) працює в ТОВ « Айкрафт» на посаді бухгалтера з 15 січня 2021 року ( згідно наказу № 4 від 14.01.2021 року) по теперішній час.

Така процесуальна поведінка позиваки є суперечливою. Крім того, надані позивачкою до відзиву нові докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції з огляду на вимоги ч.3 ст. 367 ЦПК України, яка визначає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього. Доказів неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції позивачкою до відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Безпідставними є доводи позивачки про те, що відповідач, в порушення вимог ч.1 ст. 352 ЦПК України, відповідно до якої учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, просить змінити рішення, що, на її думку, є прямим порушенням вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

А отже вимога відповідача в апеляційній скарзі щодо зміни судового рішення є законною та такою, що передбачена нормами чинного процесуального законодавства.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача про неповноту дослідження судом першої інстанції доказів при визначенні розміру аліментів на утримання дитини є обґрунтованими.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку, оцінивши доводи апеляційної скарги відповідача, заперечення позивачки, викладені у відзиві, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача та про наявність підстав для зміни рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частки до частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст.ст. 180, 182 СК України, ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідачаОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/2 частки до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді