Справа № 503/685/23
Провадження № 2/503/67/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Клемпуш Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Безрука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

встановив:

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що 06.12.2022 року Кодимським відділом державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження № 70482956 на підставі виконавчого листа виданого 14.10.2022 року за рішенням ухваленим Кодимським районним судом Одеської області 14.04.2016 року у справі № 503/533/16 про стягнення з нього на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину щомісяця починаючи з 31.03.2016 року до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, позивач зазначає, що йому до травня 2023 року не було відомо про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а відповідач ОСОБА_2 виконавчий лист виданий судом на підставі згаданого судового рішення пред`явила до виконання лише 06.12.2023 року. При цьому, позивач відзначає, що ніколи не відмовлявся від утримання дітей та від участі в їх вихованні. Водночас із цим в 2016 році дійсно розірвали шлюб, але при цьому продовжували проживати разом, вести спільне господарство, виховувати дітей. 04.10.2018 року сторони знову зареєстрували шлюб, а він весь час з березня 2016 року по сьогоднішній день (на час подання позовної заяви) активно бере участь у вихованні своїх дітей та утримує їх, що підтверджують відповідні докази банківські квитанції про перерахунок коштів. В свою чергу сплачених ним коштів значно перевищує суму нарахованої заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 244926,92 грн, оскільки лише по квитанціям складає 685895 грн. У 2022 року подружнє життя сторін знов погіршилось, внаслідок чого, на думку позивача, відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу їй дублікату виконавчого листа. У зв`язку з чим позивач для захисту своїх прав та інтересів змушений пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду через свого представника позовної заяви, в якій просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у зв`язку з утриманням та вихованням дітей з 2016 року по 2022 рік, а також покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

16.06.2023 року ухвалою суду (а.с.2-3 том 2) позов було залишено без руху із визначенням строку та способу для усунення недоліків.

07.09.2023 року ухвалою суду (а.с.31-32 том 2) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні з повідомленням сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу її право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам.

06.09.2023 року ухвалою суду (а.с.26-27 том 2) повернуто заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

13.09.2023 року ухвалою суду (а.с.49-52 том 2) задоволено заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 70482956.

31.10.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.90-92 том 2), в якому відповідач ОСОБА_2 повідомила, що не визнає в повному обсязі пред`явлений до неї позов та заперечує проти його задоволення посилаючись на ті обставини, що перераховані позивачем ОСОБА_1 грошові кошти вона використовувала виключно на цілі для яких він їх перераховував їй, а саме для придбання на його прохання йому речей з їх подальшим пересиланням йому за місцем проходження військової служби, а також для розрахунків за ремонтні роботи, які проводились в його родинному будинку. Саме ці обставини пояснюють той факт, що в наданих суду позивачем банківських квитанціях на суму 685895 грн за період з 2018 року по 2022 рік не зазначено їх призначення для сплати аліментів чи на утримання дітей. При цьому. Відзначила, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн є надмірними, такими, що не відповідають дійсності, необхідності та розумності їхнього розміру, зважаючи на обставини справи та їх виклад. У зв`язку з чим відповідача просила суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі, як і в стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

06.11.2023 року ухвалою суду (а.с.99-100 том 2) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

28.12.2023 року ухвалою суду (а.с.111 том 2) залишено без розгляду заяву про виклик свідків.

29.12.2023 року ухвалою суду (а.с.116-118 том 2) було встановлено строки позивачу на подання відповіді на відзив, а відповідачу на подання заперечення.

У встановленні судом строки відповідач не скористалася своїми процесуальним правом, відповідь на відзив не подала.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Безрук А.В., які брали участь в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, підтримали заявлений позов та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, як за місцем свого зареєстрованого у встановленому законом порядку так і за місцем фактичного проживання повідомленим в своїх заявах до суду, про що свідчить поштове повідомлення № 577 про вручення їй 13.03.2024 року рекомендованого поштового відправлення № 709 із судовою повісткою, а також роздруківка із офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» з відомостями про результат надіслання рекомендованого поштового відправлення № 053.

Згідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 19.08.2005 року, що підтверджується відміткою на 10 сторінці у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , яким 03.11.2004 року Кодимським РВ УМВС України в Одеській області було документовано позивача ОСОБА_1 (а.с.7-10 том 1).

Згодом цей шлюб було розірвано.

Сторони мають спільних дітей дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.04.2016 року Кодимським районним судом Одеської області у цивільній справі № 503/533/16-ц було ухвалено рішення (а.с.93-94 том 2), згідно якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , розміром 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку на кожну дитину щомісяця до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . При цьому, судом визначено виконувати утримання зазначених аліментів починаючи з 31 березня 2016 року.

04.10.2018 року між сторонами повторно було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.12 том 1), виданого Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 04.10.2018 року.

15.09.2022 року Кодимським районним судом Одеської області у цивільній справі № 503/533/16-ц (а.с.18-20 том 1), за заявою стягувача ОСОБА_2 , було постановлено ухвалу про видачу ОСОБА_2 дублікату виконавчого листа № 503/533/16-ц, виданого 25 квітня 2016 року Кодимським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця міста Одеси, на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , розміром 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 31 березня 2016 року до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В подальшому вище зазначений виконавчий документ був пред`явлений стягувачем ОСОБА_2 для його виконання до Кодимського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), яким 06.12.2022 року за ним було відкрито виконавче провадження № 70482956.

При цьому, в рамках виконавчого провадження № 70482956 державним виконавцем за період з березня 2016 року по грудень 2022 року боржнику ОСОБА_1 було нарахованого заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 244926,92 грн, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості складеним державним виконавцем Кушніром С.М. (а.с.13-16 том 1).

Водночас із цим позивач ОСОБА_1 щонайменше за період з 10.03.2017 року (а.с.131 на звороті том 2) по 29.10.2022 року (а.с.34 том 1) здійснював численні регулярні банківські перекази грошових коштів на рахунок одержувача/отримувача відповідача ОСОБА_2 , які у своїй сукупності навіть лише за орієнтовними підрахунками сум закруглених до 1000 грн становлять розмір не менше 500000 грн, що підтверджують копії квитанцій, дублікатів квитанцій та платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.30-36, 103-266 том 1, а.с.131 на звороті - 135 том 2). При цьому, у графах «Призначення/Призначення переказу» згаданих платіжних документів ОСОБА_1 зазначались «Переказ власних коштів. ОСОБА_3 » (а.с.30-36 том 1), «Переказ на карту ПриватБанка» (а.с.104-124, 128, 130-175 том 1, а.с.131 на звороті - 135 том 2), «Платіж через IVR» (а.с.125-127, 129 том 1) та «Переказ власних коштів.» (а.с.176-266 том 1) , тобто зазначався сам характер транзакцій (платіж, переказ), але без конкретизації самих їх призначень.

Окрім того, позивач ОСОБА_1 також здійснював численні регулярні банківські перекази грошових коштів на рахунок одержувача/отримувача своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4 щонайменше за період з 11.03.2022 року (а.с.64 том 1) по 18.01.2023 року (а.с.101 том 1), тобто коли остання перебувала у віці 16-17 років, які у своїй сукупності навіть лише за орієнтовними підрахунками сум закруглених до 1000 грн становлять розмір не менше 120000 грн, що підтверджують копії квитанцій, дублікатів квитанцій (а.с.37-102 том 1). При цьому, у графах «Призначення» згаданих платіжних документів ОСОБА_1 зазначались «Переказ власних коштів.», тобто зазначався сам характер транзакцій (переказ), але без конкретизації самих їх призначень.

Нормативно-правове застосування:

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Згідно ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України визначено загальний обов`язком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною , що має істотне значення.

Згідно абзацу другого пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, суд, за передбачених ст. 197 СК (2947-14) умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

При цьому, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в своїх постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 343/860/17 та від 01 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц відзначив, що відповідно до частини другої статті 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Висновки суду

щодо обґрунтованості позову:

Письмові пояснення ОСОБА_5 (а.с.23 том 1) та ОСОБА_6 (а.с.24 том 1) в своїй переважній більшості містять викладення обставин, які підтверджуються іншими належними доказами, при цьому ці пояснення не є належними доказами участі позивача ОСОБА_1 в утриманні своїх дітей, оскільки обставини участі в утриманні дітей мають підтверджуватись відповідними неупередженими безсторонніми документами платіжними, банківськими документами, розписками одержувача про отримання грошових коштів тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 174 ЦПК України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У змісті позовної заяви (а.с.2 том 1) позивач ОСОБА_1 зазначав, що лише відповідно до квитанцій АТ КБ «Приватбанк» сума його витрат на утримання дітей складає 685895,00 грн.

В свою чергу у змісті відзиву (а.с.90 на звороті том 2) відповідач ОСОБА_2 підтверджувала обставину перерахування позивачем ОСОБА_1 коштів в розмірі 685895,00 грн.

Внаслідок зазначеного та оцінки наданих позивачем ОСОБА_1 суду платіжних документів, то суд вважає доведеними обставини перерахування/переказу останнім грошових коштів у згаданому вище розмірі, при цьому з них щонайменше 500000 грн в період з 10.03.2017 року по 29.10.2022 року на рахунок одержувача/отримувача відповідача ОСОБА_2 , а ще щонайменше 120000 грн в період з 11.03.2022 року по 18.01.2023 року на рахунок одержувача/отримувача своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4 .

Хоча більшість платіжних документів, окрім (а.с.30-36 том 1), не містять в собі зазначення призначення цих платежів як аліментів на утримання дітей, але суд вважає, що сама їх кількість, розміри, періодичність та регулярність у своїй сукупності вказує на те, що їх здійснення позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 фактично мало призначення саме аліментного утримання своїх дітей.

Водночас суд відзначає про не встановлення обставин існування між сторонами яких-небудь інших боргових зобов`язань, які б пояснювали потребу у здійсненні позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 такої кількості регулярних переказів.

При цьому, суд відзначає, що з моменту зарахування грошових коштів перерахованих позивачем ОСОБА_1 на рахунок відповідача ОСОБА_2 остання мала повну можливість використовувати ці кошти на власний розсуд, зокрема на утримання їх спільних дітей.

Тому суд вважає, що отримання відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 в період з 10.03.2017 року по 29.10.2022 року грошової суми щонайменше в розмірі 500000 грн, яка більше ніж в два рази перевищує суму заборгованості нарахованої за період з березня 2016 року по грудень 2022 року в сумі 244926,92 грн у виконавчому провадженні № 70482956, є обставиною, що має істотне значення в розумінні ч.2 ст. 197 СК України, та сама по собі підставою для повного звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати відповідачу ОСОБА_2 заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 70482956.

Крім того, суд вважає, що отримання самою неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 від позивача ОСОБА_1 в період з 11.03.2022 року по 18.01.2023 року грошової суми щонайменше в розмірі 120000 грн також є обставиною, що має істотне значення в розумінні ч.2 ст. 197 СК України для повного звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати відповідачу ОСОБА_2 заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 70482956.

щодо заперечень відповідача викладених нею в своєму відзиві:

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що перераховані позивачем ОСОБА_1 грошові кошти вона використовувала виключно на цілі для яких він їх перераховував їй, а саме для придбання на його прохання йому речей з їх подальшим пересиланням йому за місцем проходження військової служби, а також для розрахунків за ремонтні роботи, які проводились в його родинному будинку, суд не вважає такими, що відповідають дійсності, оскільки як вже відзначалось судом вище в платіжних документах не зазначалось їх призначення саме для цих цілей, а їх кількість, розміри, періодичність та регулярність у своїй сукупності вказує на те, що їх здійснення позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 фактично мало призначення саме аліментного утримання своїх дітей.

Відповідач ОСОБА_2 на підтвердження власної версії не надала суду жодних підтверджуючих документів, квитанцій з оплати послуг пересилання, оплати будівельних товарів або оплати ремонтних робіт.

Крім того, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 отримавши від позивача ОСОБА_1 грошові кошти мала повну можливість використовувати на власний розсуд їх, зокрема принаймні певну їх частину на утримання їх спільних дітей.

Також є сумнівним, що за наявності у відповідача ОСОБА_2 потреби в аліментах на утримання дітей вона не пред`являла виконавчий лист до виконання, при цьому отримуючи від позивача ОСОБА_1 грошові кошти не використовувала їх або принаймні їх частину саме для утримання дітей, а лише на потреби в проханнях позивача ОСОБА_1 .

Окремо суд відзначає ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 пред`явила виконавчий документ про стягнення з 31.03.2016 року на її користь з позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання їх дітей лише 06.12.2022 року, що вказує на те, що у вказаний проміжок часу вона не вбачала потреби у примусовому стягнення аліментів, оскільки фактично отримувала їх від нього в добровільному порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв`язку з чим суд вважає, що позов пред`явлений позивачем до відповідача є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

щодо розподілу судових витрат:

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 1073,60 грн (а.с.9 том 2), та судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн (а.с.41 том 2), що загалом становить 1610,40 грн.

В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18).

Між адвокатомБезруком А.В. та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір № б/н від 09.05.2023 року (а.с.26 том 1), але в його змісті зазначено, що розмір та вид винагороди яку ОСОБА_1 зобов`язується сплатити адвокату є таємницею.

Зазначене не дозволяє суду встановити дійсний розмір витрат на професійну правничу допомогу, зокрема підтвердити ту обставину, що сплачені позивачем ОСОБА_1 адвокату Безруку А.В. грошові кошти в розмірі 10000 грн, згідно платіжної інструкції №Р24АD9988 від 09.05.2023 року (а.с.27 том 1), є дійсно витратами на професійну правничу допомогу обумовлені укладеним між ними договором про надання правової (правничої) допомоги. Тому суд не вбачає підстав для стягнення цих коштів з відповідача на користь позивача.

щодо заходів забезпечення позову:

Згідно ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У зв`язку з чим суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду від 13.09.2023 року (а.с.49-52 том 2) на строк протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили після спливу якого вони вважаються скасованими.

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 197 СК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 до ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 , про звільнення від сплати заборгованості по аліментам задовольнити.

Звільнити повністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від сплати заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 70482956 відкритого 06.12.2022 року на підставі виконавчого документа дублікату виконавчого листа № 503/533/16 виданого Кодимським районним судом Одеської області 14.10.2022 року щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за період з березня 2016 року по грудень 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , судовий збір в розмірі 1610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп.

Продовжити дію заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 70482956 відкритому 06.12.2022 року, вжитих ухвалою суду від 13.09.2023 року, на строк протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили після спливу якого вони вважаються скасованими.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 25.03.2024 року.

Суддя Д.В. Вороненко