Справа № 346/564/23
Провадження № 22-ц/4808/246/24
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Гудяк Х.М.,

учасники: особа, яка подала апеляційну скаргу, відповідачка

ОСОБА_1 , її представник адвокат Тугай І.М.,

позивач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманого майна, а саме сум сплачених аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Тугая Івана Михайловича на додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Калинюком О.П. 09 листопада 2023 року, у м. Коломия Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Тугай І.М. подав заяву, в якій зазначає, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.09.2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманого майна, а саме сум сплачених аліментів на утримання дітей сторін. Однак, судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених відповідачкою, а саме витрат на оплату професійної правничої допомоги, загальний розмір яких становить 10 000 грн. Ця сума вказана в договорі про надання правової допомоги від 14.03.2023 року та складається з фіксованої суми оплати клієнтом всіх інтелектуальних та трудових затрат адвоката. Оплата ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу підтверджується платіжними документами, які наявні в даній справі.

Просив стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн (а.с.155-158).

Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2023 року заяву задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати (витрати на оплату професійної правничої допомоги) в розмірі 2 000 гривень. В іншій частині заяви відмовлено в зв`язку безпідставністю вимог (а.с.167-170).

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Тугай І.М. подав апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність рішення суду, невірне встановлення обставин справи, які мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження і оцінки доказів, що підтверджують понесені відповідачкою судові витрати, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що обов`язок неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Жодних заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення від позивача не надходило, тому суд самостійно вдався до аналізу витрат відповідачки на правову допомогу та з власної ініціативи зменшив заявлений розмір відшкодування (з 10000 грн до 2000 грн), що суперечить вимогам ст.137 ЦПК України.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати на правничу допомогу у розмір 10 000 грн (а.с.182-184).

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що додаткове рішення суду є законним та обґрунтованим.

Відповідачкою не надано документи, визначені цивільно-процесуальним законодавством щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт по договору №015/23 від 14.03.2023 року в процесі представництва інтересів відповідачки в суді. Не подано і в справі відсутні додатки до договору №015/23 від 14.03.2023 року, де було б визначено розмір гонорару адвоката відповідачки та представництво її інтересів в суді, орієнтовні розрахунки витрат відповідачки на професійну правничу допомогу та акти здачі-приймання робіт по договору. Тому судом вірно визначено, що відшкодуванню підлягають лише витрати на оплату правничої допомоги за оформлення адвокатом відповідних процесуальних документів у справі, включаючи лише підготовку до неї в розмірі 2000 грн, адже цей розмір доведений, обгрунтований та відповідає критерію розумності та необхідності таких витрат.

Просить додаткове рішення суду залишити без змін (а.с.209-212).

Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи частково заяву, суд виходив з того, що відповідачкою укладено з адвокатським бюро «Тугай та партнери» в особі ОСОБА_3 договір і представником відповідачки адвокатом Тугаєм І.М. надавалася професійна правнича допомога у вигляді оформлення відзиву на позовну заяву та подання письмової заяви про долучення доказів, дійшов висновку, що наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн, що відповідатиме вимогам розумності та співмірності із наданими адвокатом послугами.

З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.

Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, додатковій постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 755/18750/20 сформував висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.09.2023 року в задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_2 відмовлено. Судом не вирішено питання про розподіл понесених відповідачкою судових витрат. Тому відповідно до правил, передбачених п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, судом ухвалено додаткове рішення в справі (а.с.144-149).

14.03.2023 року відповідачка уклала з адвокатським бюро "Тугай та партнери" в особі керуючого Тугая Івана Михайловича договір № 015/23 про надання правової допомоги.

В розділі 3 «Гонорар та витрати» цього договору визначено, що гонорар за послуги включає в себе всі інтелектуальні та трудові затрати адвокатського бюро та складають фіксовану щомісячну суму в розмірі 10 000 грн. В цьому розділі також вказано, що гонорар за представництво інтересів в суді визначається сторонами окремо, шляхом укладення Додатку до цього договору по кожній справі (а.с.133,134).

Відповідно до копій платіжних інструкцій відповідачка оплатила на користь вказаного адвокатського бюро (без урахування комісії за переказ коштів): 17.03.2023 року - 2 000, 00 грн; 29.03.2023 року - 3 000 грн; 21.04.2023 року - 2 500 грн; 21.06.2023 року - 2 500 грн; 12.09.2023 року 2 500 грн. Всього на 12500 грн(а.с.135-139).

Адвокатом Тугаєм І.М. надавалася відповідачці професійна правнича допомога щодо оформлення відзиву на позовну заяву (а.с.55-57). Крім того, 22.05.2023 року відповідачкою подавалася письмова заява про долучення доказів, адвокатським бюро посвідчувались відповідні докази (а.с.96-101), а також адвокат Тугай І.М. приймав участь у судових засіданнях.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач заявив клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами в суді першої інстанції, що підтверджується протоколом судового засідання, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та необґрунтованими (а.с.160-161).

Враховуючи складність справи, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, ціну позову, беручи до уваги заперечення позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу з обгрунтуванням неспівмірності таких витрат, суд вірно дійшов висновку про стягнення таких витрат у розмірі 2000 грн, що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тугая Івана Михайловича залишити без задоволення, а додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 22 березня 2024 року.