"06" березня 2024 р. Справа № 363/126/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.

за участі секретаря Бобрової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває вищезазначена цивільна справа про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

04.03.2024 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить: вжити заходи забезпечення позову шляхом прийняття участі батька у вихованні дитини та встановлення порядку їх особистих зустрічей, без участі матері, за наступним графіком: протягом одного тижня у період зимових шкільних канікул (з суботи по п`ятницю включно) щорічно; протягом одного тижня у період весняних шкільних канікул (з суботи по п`ятницю включно) щорічно; протягом одного тижня у період осінніх шкільних канікул (з суботи по п`ятницю включно) щорічно; протягом чотирьох тижнів підряд у період літніх шкільних канікул, щорічно; день народження дитини 09 серпня, по черзі. Зобов`язати ОСОБА_2 самостійно доставляти дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на особисте побачення з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заяву тим, що починаючи з березня 2023 року, відповідач, залишила його та їхню дитину і без повідомлення причин, переїхала жити до Великобританії, і з того часу більше не проживала разом з ними, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 02.01.2024 року. Син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виразив своє бажання залишитися жити з позивачем в Україні і цей факт відомий відповідачу. Між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість, про те, що син залишається проживати разом з позивачем в Україні. Вихованням, навчанням і утриманням дитини весь цей час займався позивач самостійно. Позивач має роботу, постійний дохід і має можливість забезпечити сина всім необхідним. Забезпечений житлом. Починаючи з березня 2023 року відповідач участі у вихованні, навчанні та утриманні дитини не приймала. Син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його постійним місцем проживанням, має тісні соціальні зв`язки, має інших родичів в Україні (бабусі), має багато друзів, із задоволенням ходить до 6 класу Технічного ліцею НТУУ «КПІ» Вишгородської міської ради та з 6 років регулярно займається в секції футболу Футбольного клубу «Вишгород», де є одним із лідерів команди U-11. 21.12.2023 року відповідач, не маючи на те прав, шляхом обману та зловживання довірою, незаконно вивезла сина до іншої країни, що підтверджується довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України де зараз його незаконно утримують, після чого повідомила позивача, що не збирається повертати сина. Своїми неправомірними діями, відповідач, також позбавила позивача, можливості бачити сина, приймати участь у його вихованні і навчання, що є грубим порушенням його права як батька. Враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту неповнолітньої дитини, особисто з її батьком, повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком. Тому забезпечення позову є необхідним у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, якщо врегульовано правовий механізм забезпечення позову, а відсутність стабільних контактів батька з сином дійсно створює загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту дитини з батьком, що в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з батьком.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Таким чином, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи, з урахуванням приписів частини 1 статті 153 ЦПК України.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову та матеріалами позовної заяви, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п. 1, 2, 3. ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви; одночасно з пред`явленням позову; після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв проз забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивач посилається на те, що 21.12.2023 року відповідач незаконно вивезла сина до іншої країни, на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову дитина перебуває у Великобританії. Крім того, у зв`язку із введенням дії воєнного стану в Україні, чоловіки віком від 18 до 60 років не мають права виїжджати за межі України. Разом з тим, у позивача не має візи Великобританії, що унеможливлює особисте побачення із сином та приймання безпосередньої участі у його вихованні за межами території України.

Як вбачається з довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/Б-289/1-571 від 12.01.2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на пропускному Ягодин, 22.12.2023 року перетнув державний кордон України виїхавши до Варшави.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 24.02.2022 року введено воєнний стан. Указом Президента України №49/24 від 05.02.2024 року, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року №2119-IX, Указом від 18.04.2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року №2212-IX, Указом від 17.05.2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року №2263-IX, Указом від 12.08.2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року №2500-IX, Указом від 07.11.2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 року №2738-IX, Указом від 06.02.2023 року №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 року №2915-IX, Указом від 01.05.2023 року №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 року №3057-IX, Указом від 26.07.2023 року №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 року №3275-IX, та Указом від 06.11.2023 року №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 року №3429-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14.02.2024 року строком на 90 діб, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №3564-IX від 06.02.2024 року

Отже, враховуючи те, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває за кордоном, а також введений воєнний стан в Україні, ОСОБА_1 позбавлений можливості бачити сина, приймати участь у його вихованні та навчанні.

Згідно правового висновку Верховний Суд у постановах від 25.11.2020 року справа №760/15413/19 (провадження №61-9164св20), від 17.05.2021 року справа №761/25101/20 (провадження №61-1092св21), від 15.09.2021 року справа №752/6099/20 (провадження №61- 13598св20), у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту неповнолітньої дитини, особисто з її батьком, повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком. Тому забезпечення позову є необхідним у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, якщо врегульовано правовий механізм забезпечення позову, а відсутність стабільних контактів батька з сином дійсно створює загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту дитини зі мною, що в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з батьком.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року в справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Як вбачається зі змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 та їхнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживали в їхній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини, передбачено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Частиною 2 статті 10 Конвенції про права дитини визначає, що дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що позивач, який на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а відповідач не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин та обсяг позовних вимог, а також беручи до уваги заяву про забезпечення позову, зобов`язання відповідача надати можливість безперешкодної участі батька у вихованні дитини протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з його батьком.

Отже, враховуючи специфіку сімейних відносин, тривалий розгляд даної категорії справ судом, а також напружені відносини, які склались між сторонами, що може негативно вплинути на психологічне здоров`я дитини, приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом прийняття участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлення порядку їх особистих зустрічей, без участі матері ОСОБА_2 , за наступним графіком:

- протягом одного тижня у період зимових шкільних канікул (з суботи по п`ятницю включно) щорічно;

- протягом одного тижня у період весняних шкільних канікул (з суботи по п`ятницю включно) щорічно; протягом одного тижня у період осінніх шкільних канікул (з суботи по п`ятницю включно) щорічно;

- протягом чотирьох тижнів підряд у період літніх шкільних канікул, щорічно;

- день народження дитини 09 серпня, по черзі.

Зобов`язати ОСОБА_2 самостійно доставляти дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на особисте побачення з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Боржник: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню і має силу виконавчого документу.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання до 06 березня 2027 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя О.Д.Рудюк