Номер провадження: 22-ц/813/1733/24
Справа № 507/501/23
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів, на рішення Любашівського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Вужиловського О.В. 15 червня 2023 року у смт. Любашівка Одеської області, -

встановила:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від спільного проживання сторони мають одну неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Судовим наказом Любашівського районного суду Одеської області від 05 квітня 2022 року з відповідача була стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 24 березня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З березня 2022 року ОСОБА_2 не сплачує аліменти, у зв`язку із чим виникла заборгованість по сплаті аліментів в сумі 16717 грн. 01 коп. Розмір пені за прострочку сплати аліментів, згідно розрахунку позивача, становить 16702 грн. 90 коп. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочку сплати аліментів в сумі 16702 грн. 90 коп. та 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 15 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваному судовому рішенні суд безпідставно дійшов висновку, що ОСОБА_2 є безробітним, хоча останній працює за кордоном на суднах. Відтак, підставами для звільнення від відповідальності суд першої інстанції визначив те, що боржник безробітний, не знав скільки платити та перебував у лікарні, хоча вказані обставини спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначає, що протягом 2022 року він сплачував аліменти, шляхом переказу грошових коштів на картку позивачки, а після пред`явлення судового наказу у січні 2023 року до виконавчої служби, державний виконавець перерахував аліменти в березні 2023 року та встановив заборгованість по сплаті аліментів, яку відповідач у березні 2023 року повністю сплатив. ОСОБА_2 не працює, в лютому 2023 року знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, а тому вважав, що підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів з нього не має.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 9).

З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 70802163 від 20 січня 2023 року вбачається, що державним виконавцем Любашівського відділу ДВС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зорівчак А.В. було відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу Любашівського районного суду Одеської області від 05 квітня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 24 березня 2022 року до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Згідно розрахунку державного виконавця від 10 березня 2023 року, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01 березня 2023 року становила 16717 грн. 01 коп. (а.с. 13).

Згідно розрахунку державного виконавця від 12 квітня 2023 року, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01 квітня 2023 року становила 15383 грн. 76 коп. (а.с. 30).

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив скасувати розрахунок заборгованості від 30 березня 2023 року в.о. начальника Любашівського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мушар П.Д. на 01 квітня 2023 року по сплаті аліментів ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 70802163, а також скасувати всі постанови про тимчасові обмеження стосовно нього від 06 квітня 2023 року.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 15 червня 2023 року у справі № 507/358/22 скаргу ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості, скасування постанов про встановлення обмежень - було задоволено.

Вказана ухвала суду оскаржена у апеляційному порядку представником ОСОБА_1 , судове рішення по справі не прийнято.

Згідно розрахунку, проведеного ОСОБА_1 , розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з грудня 2022 року по січень 2023 року становить 16702 грн. 91 коп. (а.с. 7).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч. 2 ст. 196 СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У справі, яка переглядається, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 05 квітня 2022 року Любашівським районним судом Одеської області було видано судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 24 березня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зазначеному судовому наказі визначено розмір аліментів 1/4 частку від доходу без зазначення конкретної суми. ОСОБА_2 не працював, а тому перераховував протягом 2022 року аліменти на свій розсуд, що підтверджується інформацією про сплату аліментів в розрахунку державного виконавця та копіями платіжних доручень, наданих відповідачем (а.с. 13, 30, 40-54).

Після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів, державний виконавцем було визначено розмір аліментів від середньої заробітної плати по відповідному регіону 2916 грн. 75 коп.

З розрахунку заборгованості вбачається, що дійсно протягом січня-лютого 2023 року ОСОБА_2 не сплачував аліменти.

Як видно із медичної картки стаціонарного хворого №459, ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні з 06 лютого 2023 року по 20 лютого 2023 року, на підставі чого зазначена причина несплати аліментів в лютому 2023 року була визнана судом першої інстанції поважною.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки відповідачем не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

У даному випадку заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини ОСОБА_4 , оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкод для своєчасної сплати аліментів, так як перебування відповідача дві неділі у лікарні у лютому місяці 2023 року не звільняє його від сплати аліментів у цей місяць, а також не може бути підставою для звільнення ОСОБА_4 від сплати аліментів у попередні місяці - грудень 2022 року та січень 2023 року.

Колегія суддів враховує, що з розрахунку державного виконавця вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів була встановлена державним виконавцем 10 березня 2023 року, та вказана сума заборгованості була сплачена ОСОБА_2 07 березня 2023 року та 31 березня 2023 року, що підтверджується платіжними дорученнями на суму 3400 грн. та 12000 грн. відповідно (а.с. 38-39).

Однак, вказана обставина не спростовує факт несплати відповідачем аліментів у період з 01 грудня 2022 року по 01 березня 2023 року, що також визнається і самим ОСОБА_4 .

Відповідно, колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Таким чином, загальна сума пені за несплату аліментів за період з 01 грудня 2022 року по 01 березня 2023 року (з урахуванням періоду виникнення заборгованості - березень 2022 року) становить 27300,79 грн. ((2916,75х282х1%=904,19)+(2916,75х313х1%=904,19)+(2 916,75х341х1%=816,69) = 27300,79 грн.,

Однак, при цьому колегія суддів враховує, що розмір заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період становить 16717,01 грн., тобто, сума неустойки (пені), нарахована за період з 01 грудня 2022 року по 01 березня 2023 у розмірі 27300,79 грн., перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами за цей період - 16717,01 грн.

Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, колегія суддів доходить висновку щодо необхідності застосування положення ст. 196 СК України та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 16717,01 грн.

Доводи відзиву ОСОБА_4 про те, що виконавчий лист не зразу після ухвалення судового наказу про стягнення аліментів надійшов на виконання, є неспроможними, так як обов`язок сплачувати аліменти визначено положеннями ст. ст. 180, 181 СК України.

Безпідставними також є посилання у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 про те, що в оскаржуваному судовому рішенні суд необґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_2 є безробітним, хоча останній працює за кордоном на суднах, оскільки на підтвердження вказаного апелянтом не надано жодного належного доказу, а відтак, такі доводи є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Щодо судових витрат.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у суді першої інстанції були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., що підтверджується Договором про надання правової допомоги №10 від 28 березня 2023 року та Актом виконаних робіт №1 від 22 квітня 2023 року.

За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, у розмірі 5000,00 грн.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції, задоволенню не підлягають, оскільки жодного доказу понесення таких витрат матеріали справи не містять.

Крім того, оскільки позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 2684 грн.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення Любашівського районного суду Одеської області від 15 червня 2023 року та постановлення нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 15 червня 2023 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за період з 01 грудня 2022 року по 01 березня 2023 року за прострочення сплати аліментів у розмірі 16702,01 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) користь держави судовий збір у розмірі 2684 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2024 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе