КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4693/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дьяконової Ольги Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року про відмову у відкритті провадження у складі судді Дубас Т.В.,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Головне управління Пенсійного фонду у Київській області, Міністерство оборони України про встановлення факту батьківства,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася у суд із заявою про встановлення факту батьківства, у якій просила:

- встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Богданівна Донецької області, є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- внести зміни в актовий запис № 24 про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчиненому Виконавчим комітетом Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області 05 листопада 2007 року, в якому зазначити в графі «батько» - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, змінивши прізвище дитини « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » та видати нове свідоцтво про народження.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , у відкритті провадження в цивільній справі, відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Дьяконова О.М. в інтересах ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції за результатами про наявність правових підстав для відмови у відкритті окремого провадження у справі є передчасним та необґрунтованим.

Зазначає, що статтею 315 ЦПК України встановлює юрисдикцію цивільних судів у розгляді справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення до якого відноситься і встановлення факту батьківства.

Вказує, що дана заява не містить доказів існування спору між заявником та Міністерством оборони України, зокрема доказів відмови Міністерства оборони України. Крім того, в поданій заяві саме питання про встановлення батьківства не пов'язане з публічно-правовими відносинами заявниці з суб`єктами владних повноважень, йдеться виключно про соціально-правове становище дитини позивача, зміна якого не утворює жодного публічно-правового спору.

Посилається на те, що встановлення батьківства особи щодо дитини заявниці пов`язані саме з визнанням за її дитиною певного соціально-правового статусу, що безпосередньо та очевидно пов`язані з цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Зазначено, що подання заяви про встановлення факту батьківства в порядку цивільного судочинства відповідатиме імперативним положенням ст. 128, 130 Сімейного кодексу України п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України та засвідчить відповідний юридичний факт.

У відзиві на апеляційну скаргу Богданова Я.О. в інтересах Міністерства оборони України, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1 та її представника адвоката Дьяконову О.М., які просили апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час якого, судом повідомлялися у встановленому законом порядку, від Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи відсутності осіб, що не з`явилися.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що встановити факт, що ОСОБА_2 є сином загиблого військовослужбовця ОСОБА_8 , можливо під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблої особи, відмову у призначення пенсії по втраті годувальника чи про відмову у наданні пільг, оскільки в адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а тому дійшов висновку, що спір не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства, а тому відмовив у відкритті провадження у справі.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого кого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту родинних відносин між фізичними особами, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду 18.01.2024 у справі № 560/17953/21.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд послався на правову позицію, висловлену Верховним Судом у справах № 539/4118/19, № 290/2898/22-ц, №343/1548/22, відповідно до якої у спірних правовідносинах суд повинен враховувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні певного статусу для отримання соціальної виплати.

Між тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21 відступила від указаних висновків та зазначила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Висновки про підсудність суду цивільної юрисдикції справ про встановлення факту батьківства загиблого військовослужбовця щодо малолітньої дитини вказав Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, районний суд дійшов помилкового висновку про те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до того ж суду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Дьяконової Ольги Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 19 березня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: