Справа № 345/6318/23
Провадження № 22-ц/4808/473/24
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду із позовом, який обґрунтував тим, що 20.02.2022 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5572110.

19.06.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19062023. Відповідно до реєстру боржників від 19.06.2023 до договору факторингу №19062023 від 19.06.2023 «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 71 740,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 51 740 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідач не виконував належно умови кредитного договору. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попередніх кредиторів.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості: за кредитним договором №5572110 від 20.02.2022 року в розмірі 71 740 грн., з яких: 20 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 51 740 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2024 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №5572110 в розмірі 71 740,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 51 740,00 грн. сума заборгованості за відсотками; судовий збір в розмірі 2684 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В обгрунтування скарги вказував, що судом з порушенням норм ЦПК України розглянута справа, оскільки суду не надано підтверджень заходів досудового врегулювання спору. Позивач жодного разу не звертався до відповідача з претензіями по сплаті заборгованості і про наявність заборгованості перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» відповідач дізнався тільки після звернення позивача до суду.

Відповідач також звертає увагу на те, що позивачем не надано суду ніякого розрахунку стосовно розміру заборгованості. Виписка з реєстру боржників позичальника не може бути безспірним доказом такої заборгованості, за умови, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір боргу за тілом кредиту. Позивачем не надано обгрунтування нарахування суми відсотків в заявленному розмірі, оскільки не зазначено, за який період і за якою відсотковою ставкою нарахована заборгованість, в той час, як після закінчення строку договору кредитор не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Відповідач вказує також, що кредитним договором обумовлена сума кредиту 20 000 грн, строк 360 днів, загальна вартість кредиту 163 280 грн. Витягом з реєстру боржників кредитора розмір заборгованості визначено в сумі 71 740 грн. Проте позивач не надав даних про погашення відповідачем заборгованості по кредитному договору.

Відповідач у скарзі наводить норми Закону України «Про споживче кредитування», які забороняють під час воєнного стану збільшувати процентну ставку за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч.4 ст.1056 ЦК України, необхідність списання неустойки, нарахованої з 24 лютого 2022 року.

Крім того, позивач не надав належних підтверджень факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, їх використання, дотримання умов кредитного договору, або порушень його виконання. Тобто, позивач не довів свої вимоги належним чином.

Договір факторингу, яким позивач обгрунтовує право вимоги до відповідача, не відповідає вимогам закону: не має ціни продажу грошової вимоги до ОСОБА_1 , не зазначена ціна вимоги, яка відступається, також не надано доказів проведення оплати за договором, що б свідчило про виконання умов договору сторонами.

Представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» надав відзив на апеляційну скаргу.

Позивач вважає, що за умовами договору факторингу саме первісний кредитор зобов`язаний повідомити боржників про відступлення права вимоги, і законом не встановлено обов`язку нового кредитора мати письмові підтвердження отримання боржником такого повідомлення. Відповідно, боржник має можливість виконати зобов`язання перед первісним кредиторои, якщо не має відомостей про відступлення його боргових зобов`язань іншій особі.

Виходячи з положень норми си. 175 ЦПК України позивач не зобов`язаний приймати заходи досудового врегулювання спору направлення претензій позивачу до звернення до суду.

Кредитний договір укладений відповідачем з первісним кредитором, не розірваний з ініціативи ОСОБА_1 , що спростовує його твердження про недоведеність факту отримання кредитних коштів. Крім того, письмова форма договору є доказом не лише факту укладення договору, а й факту отимання грошей позичальником.

Договір факторингу також ніким не оспорений, є діючим, правомірним.

На спростування обставин, викладених в позовній заяві, відповідач не надав жодних конкретних доказів, незважаючи на те, що має доступ до власного кредитного рахунку, володіє інформацією про виконання ним договору.

Стосовно тверджень апелянта про те, що позивачем не надано детального розрахунку заборгованості, то позивач вказує, що в кредитному договорі вичерпно визначені розмір кредиту, строк договору, кредитна ставка. А розмір заборгованості розрахований первісним кредитором, і з моменту відступлення права вимоги позивачу, жодних штрафних санкцій боржнику не нараховувалося.

Посилання в апеляційній скарзі на норми закону, якими заборонено нарахування штрафних санкцій, до правовідносин сторін не відносяться, оскільки відповідач має зобов`язання тільки у зв`язку із заборгованістю по тілу кредиту та відсоткам за договором.

На думку позивача, суду достатньо надано доказів обгрунтованості своїх вимог на підставі договору факторингу, просить відхилити апеляційну скаргу, залишити оскаржене рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

20.02.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 20.02.2022 року був укладений кредитний договір № 5572110 (далі - Договір) шляхом підписання електронним підписом, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 20 000 гривень строком на 360 днів (по 15.02.2023 року) та з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п.1.3,1.4 договору), встановлено стандартну процентну ставку 1,99% в день, знижена процентна ставка 1,493% в день (п.1.5) згідно з графіком платежів до договору про надання споживчого кредиту №5572110 від 20.02.2022 року та паспортом споживчого кредиту (а.с. 7 - 14).

Відповідно до п.1.1 Договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введенні Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

У п. 3.4. Договору його сторони погодили розмір процентної ставки, встановлений в п.1.5 Договору, який залежить від умов її встановлення (тобто порядку виконанння договору) та є незмінним протягом усього строку дії Договору - не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. І споживач розуміє і надає згоду, що застосування зниженої процентної ставки зажелить від згоди кредитора (а.с.8).

В паспорті споживчого кредиту позичальнику надана інформація про кредит до укладення договору, надана також інформація про загальну вартість кредиту на 360 днів, згідно з якою загальна вартість буде складати 160 295 грн, з них відсотків 140 295 грн на суму кредиту розміром 20 000 грн. тобто реальна річна ставка складе 29 653,85% (а.с.13, 12).

Як вбачається за наданих письмових доказів, відповідач погодив такі умови, підписав як паспорт споживчого кредиту, так і кредитний договір, що він не оспорює.

Між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 19.09.2023 укладено договір факторингу №19062023, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5572110 від 20.02.2022 року на суму 71 740 грн, що підтверджено витягом з реєстру боржників №2 до вказаного договору факторингу (а.с.15-19).

Згідно з розрахунком первісного кредитора заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №5572110 від 20.02.2022 становить 71 740 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 51 740 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.19) станом на 19.06.2023 року.

Відповідно до п. 1.2 договору факторингу №19062023, перехід від Клієнта до Фактора Прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідач не оспорює факт укладення кредитного договору, але в апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не доведений факт виконання сторонами вказаного договору тобто, не підтверджено отримання ним грошової суми кредиту і подальших дій, передбачених умовами договору.

Разом із тим, з умов договору вбачається, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом перерахування на поточний рахунок з використанням певної платіжної картки, і у випадку відсутності підтвердження переводу грошей, сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів, якщо протягом 24 годин після цього додаткова угода не укладена, споживач втрачає можливість отримати кредит (п.2.1 кредитного договору).

Відповідач не заявляв суду про те, що договір між ним та первісним кредитором не відбувся, не оспорював і не намагався розірвати кредитний договір в судовому порядку, не надав доказів на спростування факту отримання грошей в кредит. Більш того, у відзиві на позовну заяву відповідач визнавав факт укладення кредитного договору і отримання кредиту в розмірі 20 000 грн, запаречуючи тільки проти позовних вимог про стягнення суми заборгованих відсотків (а.с 45-49).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність факту кредитних правовідносин між відповідачем та первісним кредитором не є слушними з огляду на надані докази та на позицію відповідача в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Виходячи з наведеного, неможливо не погодитися з аргументами відзиву позивача на апеляційну скаргу про те, що відповідач як позичальник мав доступ до інформації стосовно погашення кредиту. Крім того, відповідач також не скористався своїми процесуальними правами для витребування необхідних доказів від первісного кредитора.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що позивач не обгрунтував нарахування відсотків в заявленому до стягнення розмірі. Враховуючи, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 визнав існування заборгованості за тілом кредиту в повному обсязі, то відповідно, повинні були бути нараховані відсотки, обумовлені договором.

Згідно з умовами кредиту ОСОБА_1 20.02.2022 року отримав 20 000 гривень строком на 360 днів зі сплатою процентів кожні 30 днів із стандартною процентною ставкою 1,99% в день. Відповідно, виходячи з розміру заборгованості 20 000 грн, сума відсотків за договором за строк кредитування складала би 140 295 грн.

За встановленими судом першої інстанції обставинами, ОСОБА_1 своїми підписами в договорі і паспорті споживчого кредиту засвідчив, що умови кредитного договору, зокрема, про сукупну вартість кредиту, йому роз`яснені та зрозумілі; він ознайомилась з кредитним договором до його укладення і згодний з усіма його умовами; йому відомо, що він право на засвідчену копію договору на папері з електронного документу. Також ОСОБА_1 засвідчив, що повідомлений у встановленій законом формі про всі можливі взаємодії із кредитором, передбачені статтею 25 Закону України "Про захист прав споживачів", і надав підтвердження отримання інформації про право кредитора залучати колекторську компанію у випадку порушення зобов`язань. (а.с.14).

Сума заборгованості за відсотками за строк кредитування в розмірі 51 740 грн, заявлена в позовних вимогах, вочевидь менше, ніж передбачена кредитним договором, що не суперечить положенням статті 13 ЦПК України.

Отже, позичальник мав можливість надати докази на спростування розміру заборгованості, якщо вважав, що така заборгованість не відповідає дійсності, але в апеляційній скарзі вказував тільки на недоліки процесуальних дій позивача стосовно необгрунтованості позову.

Не можуть бути прийняти до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховані норми Закону України «Про споживче кредитування», які забороняють під час воєнного стану збільшувати процентну ставку за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч.4 ст.1056 ЦК України, і вимагають необхідність списання неустойки, нарахованої з 24 лютого 2022 року, оскільки умовами кредитного договору встановлена кредитна ставка, яка не збільшувалася, а штрафні санкції (неустойка, пеня) відповідачу не нараховувалися.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, права вимоги за договорами про надання фінансового кредиту, укладеними ОСОБА_1 з первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», перейшло до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Задовольняючи позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція», суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору є обґрунтованими, оскільки факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується розрахунком заборгованості, проведеним первісним кредитором, а матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачем зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів.

Матеріалми справи підтвержено, що за умовами кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів за кредитним договором не надав, відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за надані кредитні кошти на підставі вищезазначеного договору від 20.02.2022 року підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Доводи апеляційної скарги про те, що судом з порушенням норм ЦПК України розглянута справа, оскільки суду не надано підтверджень заходів досудового врегулювання спору, є надуманими. Відповідно до ст. 16 Цивільного процесуального кодексу України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову. Відповідно до ст. 175 ЦПК України в позовній заяві обовязково зазначаються відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Законом не передбачена процедура обов`язкового досудового врегулювання спору, пов`язаного із правовідносинами, що склалися між сторонами.

Також не є слушними твердження апелянта про недоведеність вимог позивача у зв`язку із тим, що договір факторингу №19062023 не відповідає вимогам закону: не має ціни продажу грошової вимоги до ОСОБА_1 , не зазначена ціна вимоги, яка відступається, також не надано доказів проведення оплати за договором, що б свідчило про виконання умов договору сторонами. Такі обставини не мають значення з урахуванням характеру спору, крім того, договір не є розірваним, не визнаний недійсним, отже, правомірність правочину не повинна викликати сумніву.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення першої інстанції таким вимогам відповідає, висновки суду відповідають обставинам справи.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги є аналогічними запереченням проти позовних вимог в суді першої інстанції, які суд перевіряв в суді під час розгляду справи, дав їм мотивовану оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 141, 367, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 26 березня 2024 року.

Головуюча суддя Є.Є. Мальцева

Судді: В.А. Девляшевський

В.М. Луганська