ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2764/24 Справа № 196/495/21 Суддя у 1-й інстанції - Костюков Д.Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача - Никифоряка Л.П.,

суддів - Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання - Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину майна, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину майна.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після його смерті залишилась спадщина, а саме: автомобіль марки «PEUGEOT», модель «PARTNER», 2013 року випуску, тип універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_2 ; грошові кошти з належним відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться у Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» на рахунку № НОМЕР_3 ; грошові кошти з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться у Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» на рахунку (вклад) № НОМЕР_4 , вклад зарахований на рахунок № НОМЕР_5 , проценти за вкладом на вклад/картці № НОМЕР_6 .

Позивач зазначала, що вказане майно придбавалось за їхні спільні кошти, на рахунки в банках покладені їхні спільні кошти, тому вважала вказане майно їхньою спільною сумісною власністю, тому спадковою масою є лише 1/2 його частина.

Після смерті її цивільного чоловіка ОСОБА_4 , вона вчасно звернулась до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Фрізен Н.Ю. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого, однак їй було відмовлено у отриманні свідоцтва?про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини між нею та померлим ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_4 залишив заповіт на все належне йому майно своїм племінницям, про що вона дізналась у нотаріуса.

З 1997 року вона проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувались одне про одного, проводили разом дозвілля, мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині. З 1997 року проживали?у належному їй на праві особистої власності житловому будинку АДРЕСА_2 , всі їхні знайомі та друзі вважали їх чоловіком та дружиною. Саме за її місцем реєстрації ОСОБА_4 отримував медичну допомогу. Надходила кореспонденція. Вони мали спільне господарство, худобу, яку спільно утримували та?доглядали за нею, продавали продукти, м`ясо, молоко, пенсію складали до спільного бюджету. ОСОБА_4 виховував її сина - ОСОБА_5 , який вважав його батьком.

Ураховуючи викладене, позивачка виклала вимоги про: встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання автомобіля марки «PEUGEOT», модель «PARTNER», 2013 року випуску, тип універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю, який придбаний під час сумісного проживання із ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання за нею: права власності на 1/2 частину автомобіля марки «PEUGEOT», модель «PARTNER», 2013 року випуску, тип універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; права власності на 1/2 частину грошових коштів з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться у АТ «Державний ощадний банк України» на вкладному рахунку № НОМЕР_3 на умовах договору № 78213503 від 30 листопада 2017 року; права власності на 1/2 частину грошових коштів покладених 06 червня 2017 року ОСОБА_4 з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк» на рахунку (вклад) № НОМЕР_4 .

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклала вимогу про скасування рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за період з 2004 року по день смерті останнього, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину майна, ухваливши в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків стосовно ненадання нею належних та допустимих доказів на підтвердження факту ведення з ОСОБА_4 спільного господарства, спільного побуту та бюджету, наявності у них взаємних прав та обов`язків подружжя. Вказує, що нею надано достатньо доказів на підтвердження ведення спільного господарства та проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 , зокрема: медичні документи ОСОБА_4 ; документи щодо поховання ОСОБА_4 ; спільні фотографії з ОСОБА_4 у різні періоди часу; документи, які підтверджують придбання спільного майна. Також зазначає, що показання свідків, докази наявності у сторін спільного бюджету, факту здійснення спільних витрат є достатніми доказами, які підтверджують перебування у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

Відповідачі своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористалися та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_7 , видане? Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 05 листопада 2020 року (т.1 а.с.83), який згідно довідки виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області № 679 від 06 квітня 2021 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 06 квітня 2003 року і по день смерті. На день смерті гр. ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав за вказаною адресою один (т.1 а.с.127).

Відповідно до акту від 17 грудня 2020 року, складеного комісією в складі депутата Китайгородської сільської ради Мартинець Ю.Г., мешканців с. Рибалки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав без реєстрації з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , з листопада 1997 року і по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та вели сумісне господарство (т.1 а.с.10).

Згідно з довідками виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області № 582 від 23 березня 2021 року та № 679 від 06 квітня 2021 року, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 06 квітня 2003 року і по день смерті. На день смерті гр. ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав за вказаною адресою один (т.1 а.с.119,127).

Згідно з інформацією Царичанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 14 грудня 2021 року № 1670/20.9-32, перевіркою по відділі, виконкомах сільських рад району та згідно Державного реєстру актів цивільного стану громадян встановлено, що актового запису про шлюб гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з моменту досягнення ними повноліття та до ІНФОРМАЦІЯ_1 - не виявлено (т.1 а.с.155).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить: автомобіль марки «PEUGEOT», модель «PARTNER», 2013 року випуску, тип універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , який належав померлому спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 30 липня 2013 року (т.1 а.с.11); грошові кошти з належним відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться у АТ «Державний ощадний банк України» відповідно до договору № 78213503 на вклад «Мій пенсійний депозит» на ім`я фізичної особи, укладеного 30 листопада 2017 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 (т.1 а.с.12); грошові кошти з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться у АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до договору № SAMDNWFD201 вклад «Стандарт» строковий на 12 міс., укладеного 06 червня 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 (т.1 а.с.13).

Відповідно до накладної від 04 листопада 2020 року, виданої ФОП ОСОБА_8 , ОСОБА_1 .?понесені витрати на поховання ОСОБА_4 на загальну суму 12 037, 00 грн (т.1 а.с.52).

Також, згідно з рахунком від 04 листопада 2020 року, виданим ФОП ОСОБА_9 , витрати на поминальний обід становили 6 000,00 грн (т.1 а.с.51).

Згідно з копією накладної від 04 листопада 2020 року, виданої ФОП ОСОБА_8 , загальна сума витрат на поховання ОСОБА_4 становила 12 037,00 грн, з яких 04 листопада 2020 року сплачено 8 000,00 грн та борг в сумі 4 000,00 грн сплачено ОСОБА_10 (т.1 а.с.90).

Позивачка ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулась до Царичанської державної нотаріальної контори із заявою від 09 лютого 2021 року про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка надійшла до Царичанської державної нотаріальної контори 16 лютого 2021 року (т.1 а.с.105-106).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 травня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю у позивачки документів, підтверджуючих родинні відносини з померлим спадкодавцем та правовстановлюючих документів на спадкове майно (т.1 а.с.39).

Відповідачка ОСОБА_3 , племінниця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , спадщину у встановлений законом строк прийняла, подавши 29 березня 2021 року до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Фрізен Н.Ю. заяву про прийняття спадщини, що зареєстрована в реєстрі за № 152, спадкова справа № 18/2021 (т.1 а.с.114).

Згідно заповіту, складеного 06 грудня 2011 року та посвідченого секретарем виконавчого комітету Залеліївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області Біловицькою І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 203, ОСОБА_4 заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день його смерті ОСОБА_11 (т.1 а.с.118 зворот).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_9 , виданого Царичанським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 28 квітня 2018 року, ОСОБА_11 28 квітня?2018 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_12 , змінила прізвище на « ОСОБА_13 » (т.1 а.с.118).

Також, відповідачка ОСОБА_2 , племінниця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , спадщину у встановлений законом строк прийняла, подавши 07 квітня 2021 року до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Фрізен Н.Ю. заяву про прийняття спадщини, що зареєстрована в реєстрі за № 185, спадкова справа № 18/2021 (т.1 а.с.122 на звороті 123).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала достатніх доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав?і основоположних свобод людини (стаття 7).

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Отже, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1997 року по день смерті останнього.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно встановив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 1997 року до 01 січня 2004 року підстави відсутні, оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 163/754/17 (провадження № 61-14555св18).

Крім того, як встановлено районним судом та не заперечувалося сторонами, позивачка ОСОБА_1 в період з 08 листопада 1981 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14 , який згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 , виданого Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області 21 листопада 2012 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.149).

А тому вказана обставина виключає можливість встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки протирічить вимогам статті 25 СК України.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 369/3338/17 (провадження № 61-15677св19).

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 25 СК України визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, при вирішенні спору про поділ майна необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

На підтвердження факту спільного проживання та побуту з 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачкою було надано до суду світлини із зображенням позивачки, померлого ОСОБА_4 , сина та онуків позивачки, знайомих та друзів, на яких зазначені особи на більшості світлин зображені під час спільного відпочинку, оригінали яких були досліджені в судовому засіданні.

Дослідженням вищевказаних доказів в судовому засіданні встановлено, що переважна більшість світлин були зроблені в період з 1997 року по 2009 рік, тобто під час перебування позивачки у шлюбі з іншим чоловіком, а не ОСОБА_4 .

Відповідно двох інших фотокарток від 18 квітня 2017 року містяться зображення позивачки разом з ОСОБА_4 та іншими особами в кафетерії.

Також, позивачкою суду надані лист від 27 травня 2014 року адресований «крестнице ОСОБА_1 и мужу ОСОБА_4 » (т.1 а.с.41-42); телеграма - поздоровлення « ІНФОРМАЦІЯ_5 » адресована ОСОБА_4 в с. Рибалки від сім`ї ОСОБА_16 (т.1а.с.44); телеграма адресована в с. Рудка ОСОБА_4 (т.1 а.с.45), листівка (т.1 а.с.43), лист поздоровлення ОСОБА_1 із м. Краснодар (т.1 а.с.197); листівка в с. Рибалки ОСОБА_4 (т.1 а.с.198), телеграма ОСОБА_4 в с. Рибалки (т.1 а.с.199), листи ОСОБА_1 , де згадується про чоловіка ОСОБА_17 (т.1 а.с.201-203).

Однак, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, листування, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Також, покази свідків зі сторони позивача протирічать показам свідків зі сторони відповідачів, оскільки свідки позивачки свідчать про постійність стосунків як чоловіка та дружини позивачки з померлим ОСОБА_4 , а свідки відповідачів вказують на періодичність зазначених стосунків та наявність у померлого ОСОБА_4 у цей же період, який зазначає позивачка, стосунків з іншими жінками.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 208/6075/20 (провадження № 61-75св22) зазначено, що показання свідків, допитаних під час судового розгляду, без наявності інших підтверджуючих доказів, не можуть бути самостійною підставою для встановлення факту спільного проживання.

Суд також не врахував наданий акт, складений та підписаний депутатом та мешканцями с. Рибалки, оскільки інформація викладена у ньому «зі слів свідків». Разом з тим, відповідно до довідок виконавчого комітету Царичанської селищної ради вбачається, що померлий ОСОБА_4 з 06 квітня 2003 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав один в АДРЕСА_1 .

Крім того, декларація № 0000-87ЕН-6Р6Х від 03 липня 2018 року про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (т.1 а.с.40), не може слугувати доказом спільного проживання та наявності сімейних відносин, оскільки в декларації в розділі «Адреса місця фактичного проживання або перебування» померлим ОСОБА_4 вказана саме адреса: АДРЕСА_1 . При цьому, при здійснення пацієнтом вибору лікаря, який буде надавати первинну медичну допомогу, відсутній обов`язок вибору лікаря лише за постійним місцем проживання пацієнта.

З наданих як позивачкою, так і відповідачкою ОСОБА_3 накладних, на підтвердження понесених витрат на поховання ОСОБА_4 , вбачається, що обидві сторони несли вказані витрати. Однак, встановити частку кожного у понесених витратах не виявляється можливим.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року № 757/8786/15-ц.

Однак, стороною позивача суду не надано належних та допустимих доказів, а також не доведено в судовому засіданні сукупності вищевказаних усталених обставин та відносин, притаманних подружжю, між позивачкою ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_4 , зокрема постійного сумісного проживання, сумісного ведення домашнього господарства, спільного ведення побуту, спільних витрат на придбання та утримання майна, а також наявності взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, тобто не доведено факт проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з 16 грудня 2009 року по день смерті останнього.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.? ?

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Жодного доказу щодо наявності доходу позивачки у зазначений в позові період, а також її спільної діяльності разом з ОСОБА_4 суду не надано.

Також суду не надано доказів, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти позивачки та ОСОБА_4 , а також, що кошти, які знаходяться на рахунках ОСОБА_4 , не є його особистими коштами, а були їх спільними з позивачкою.

Встановивши зазначені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у зазначеного в позові майна відсутні ознаки спільної сумісної власності, а отже, підстави для визнання права власності на 1/2 цього майна за позивачкою відсутні.

Суд першої інстанції дійшов достатньо обґрунтованого висновку, що подані позивачкою докази достовірно не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявності спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати спірне майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показам свідків зі сторони позивача, а взяв до уваги тільки покази свідків сторони відповідачів, суд апеляційної інстанції відхиляє.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між ними подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність між ними сталих відносин, притаманних подружжю.

Верховний Суд у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21) виклав правовий висновок, де зазначив, що лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Враховуючи, що позивачка не надала доказів, які б підтверджували наявність між нею та ОСОБА_4 сталих відносин, притаманних подружжю таких як: наявність взаємних прав та обов`язків, ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, а судом першої інстанції таких обставин не встановлено, апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін, погоджується із висновками суду першої інстанцій про недоведеність позивачкою факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу.

А тому доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 березня 2024 року.

Судді: