Провадження № 2/712/316 /24
Справа № 712/7158/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі КАПЛЯ А.С.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ), Першої черкаської державної нотаріальної контори (адреса: м. Черкаси, вул. Хрещатик 255) про визначення недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визначення недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на земельної ділянки, посилаючись на те, що 06.12.2005 між ним та ОСОБА_3 (мати позивача та відповідача) укладено спадковий договір згідно якого ОСОБА_3 , після своєї смерті передає у власність позивачу частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , взамін Позивач зобов`язувався довічно утримувати Відчужувача (п. 1, 5 Спадкового договору). У зв`язку з чим була накладена заборона на відчуження вищезазначеного майна.

В цей же день посвідчений заповіт на земельну ділянку кадастровий номер :06:005:0022, яка знаходиться під частиною будинковолодіння відносно якого складений спадковий договір на користь Позивача.

Ще до моменту приватизації земельної ділянки (27.07.2005) земельна ділянка, яка знаходилася під усім будинком АДРЕСА_1 (610 м2) була розділена на дві частини: 372 м2 під будинку, решта - під будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , за якою здійснював догляд Позивач та ніс всі витрати на її поховання.

27.06.2023 державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори знято заборону на відчуження часток житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності на відповідну частку будинку.

27.06.2023 державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори видано Позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельної ділянки кадастровий номер :06:005:0022.

На решту цієї земельної ділянки видано Свідоцтво про право на спадщину братові Позивача - ОСОБА_4 .

Вважає, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер :06:005:0022 виникло у позивача одночасно із виникненням права власності на частини житлового будинку. Відповідно, Свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України на частку земельної ділянки видане ОСОБА_4 є недійсним.

У зв`язку з цим, просить визнати недійсним Свідоцтво на обов`язкову частку у спадщині, зареєстроване в реєстрі за № 1-993, видане 27.06.2023 по спадковій справі № 536/2022 державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори; визнати за ОСОБА_5 право власності на земельної ділянки площею 0,0372 га, кадастровий номер :06:005:0022, що розташована в АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 01 вересня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.

26.09.2023 відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву.

29.09.2023 позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву.

12 грудня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Адвокат позивача Юрченко В.О. до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити.

Адвокат відповідача ОСОБА_6 до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а також приєднав нотаріально завірену заяву відповідача про визнання позову.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що 06.12.2005 між позивачем ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (мати позивача та відповідача) укладено спадковий договір згідно якого ОСОБА_3 , після своєї смерті передає у власність позивачу частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , взамін Позивач зобов`язувався довічно утримувати Відчужувача (п. 1, 5 Спадкового договору). У зв`язку з чим була накладена заборона на відчуження вищезазначеного майна.

В цей же день посвідчений заповіт на земельну ділянку кадастровий номер :06:005:0022, яка знаходиться під частиною будинковолодіння відносно якого складений спадковий договір на користь Позивача.

Ще до моменту приватизації земельної ділянки (27.07.2005) земельна ділянка, яка знаходилася під усім будинком АДРЕСА_1 (610 м2) була розділена на дві частини: 372 м2 під будинку, решта - під будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

27.06.2023 державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори знято заборону на відчуження часток житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності на відповідну частку будинку.

27.06.2023 державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори видано Позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельної ділянки кадастровий номер :06:005:0022.

На решту цієї земельної ділянки видано Свідоцтво про право на спадщину братові Позивача - ОСОБА_4 .

Позивач у своєму позові вказує, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер :06:005:0022 виникло у Позивача одночасно із виникненням права власності на частини житлового будинку. Відповідно, Свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України на частку земельної ділянки видане ОСОБА_4 є недійсним.

У зв`язку з цим, просив визнати недійсним Свідоцтво на обов`язкову частку у спадщині, зареєстроване в реєстрі за № 1-993, видане 27.06.2023 по спадковій справі № 536/2022 державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори; визнати за ОСОБА_5 право власності на земельної ділянки площею 0,0372 га, кадастровий номер :06:005:0022, що розташована в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1301 ЦК України, Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Аналіз статті 1301 ЦК України дозволяє стверджувати, що до інших випадків, які встановлені законом, відноситься, зокрема, визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб (правова позиція ВС у постанові від 14.05.2018 по справі № 296/10637/15-ц).

Згідно ст. 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувана) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувана.

За ч. 1, 2 ст. 1307 ЦК України, на майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, накладає заборону відчуження. Заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемним.

У відповідності до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувана, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувана (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Оскільки вимога до істотної умови спадкового договору щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку не була станом на момент укладення спадкового договору, то, відповідно, спірна земельна ділянка і не була зазначена у такому договорі. Однак, перехід права власності відбувся після смерті Відчужувана нерухомого майна, а тому мають застосовуватися норми права, які діяли на момент такого переходу.

Згідно ч. 1, 2, 16 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувану (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. 2.

У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувану (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. При вчиненні правочину, який передбачає перехід права власності на частку у праві спільної власності на такий об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. 16. Предметом правочину, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва або частку у праві спільної власності на такий об`єкт), який розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), що перебуває у власності відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта, повинна бути також така земельна ділянка (або частка у праві спільної власності на неї). Істотною умовою договору, який передбачає такий перехід права власності, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувана до набувача такого об`єкта (частки у праві спільної власності на неї).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) зроблено правовий висновок про те, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Так, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи попереднього власника земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі №6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Відповідно до постанови ВС від 20.01.2021 по справі № 318/1274/18 «62. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. 63. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. 64. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 і Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від них.».

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в судовому засіданні докази, а також визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача.

Позивач у подані до суду заяві просив судові витрати з відповідача не стягувати.

Таким чином, суд вважає за можливе залишити судові витрати у розмірі 1097,10 грн. за позивачем.

Керуючись ст.ст. ст.ст.12,13,200,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 328, 1301, 1307 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати недійсним Свідоцтво на обов`язкову частку у спадщині, зареєстроване в реєстрі за № 1-993, видане 27.06.2023 по спадковій справі № 536/2022 державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори - Шалденко Ларисою Василівною.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0372 га, кадастровий номер :06:005:0022, що розташована в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: