П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року м. Київ

Справа № 757/31041/15-ц

Провадження: № 22-ц/824/7366/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Печерської районної в м. Києві державної адміністрації

на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Новака Р. В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» житлової-експлуатаційної дільниці «Печерська брама» про визнання права користування житлом та за об`єднаним позовом ОСОБА_2 до Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про визнання права постійного користування житловим приміщенням,

у с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2000 року він проживав разом зі своєю рідною сестрою ОСОБА_3 , яка потребувала догляду у зв`язку із тяжким станом здоров`я. Протягом всього часу проживання із сестрою, він оплачував комунальні послуги, проводив ремонтні роботи. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Спірна кімната приватизована не була, належала ОСОБА_3 на підставі ордеру №274, виданого Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією 11 березня 2014 року.

За викладених обставин, просиввизнати за ним, як членом сім`ї ОСОБА_3 , що проживає на протязі 15 років у кімнаті АДРЕСА_1 , та здійснював догляд за тяжко хворою рідною сестрою на протязі п`ятнадцяти років, право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 .

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, мотивуючи свої вимоги тим, що він та його мати ОСОБА_4 перебували у трудових відносинах з ДП завод «Арсенал» та отримали ордер №437 на кімнату АДРЕСА_3 , загальною площею 19,2 кв.м., виданий на ім`я ОСОБА_5 , в якій він, позивач, був також прописаний. В грудні 2014 року він одружився, і після отримання нового паспорта, його дружина ОСОБА_6 була також прописана у вказаній кімнаті. Тобто, в одній кімнаті проживає 2 сім`ї з трьох повнолітніх осіб різної статі. Обидві сім`ї стоять на черзі квартирного обліку в м. Києві. В гуртожитку, де мешкає його сім`я, внаслідок смерті мешканця, звільнилась кімната № 70. Ордер на дану кімнату був виданий на ім`я ОСОБА_3 , в якому вона була вписана сама. На його неодноразові звернення до балансоутримувача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», житлово-експлуатаційна дільниця «Печерська брама», Печерської районної адміністрації в місті Києві із заявами про надання вищезазначеної кімнати в користування його сім`ї з метою поліпшення житлових умов, йому було відмовлено з тих підстав, що кімнату самовільно зайняла особа, яка перебувала у родинних відносинах з померлою ОСОБА_3 .

З урахуванням того, що ОСОБА_3 не приватизувала спірну кімнату і що на даний час кімната перебуває у власності фонду жилого майна Київської міської державної адміністрації, він та його родина мають право на право користування спірною кімнатою.

Просив суд визнати рішення щодо надання житлового приміщення від 01.11.2007 року, за адресом АДРЕСА_3 таким, що було проведене з порушенням прав позивача, та його матері ОСОБА_7 , а саме частини 2 статті 50 ЖК України; визнати за ним, ОСОБА_2 , право постійного користування кімнатою АДРЕСА_1 ; зобов`язати Печерську району в місті Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_2 ордер на вселення в кімнату АДРЕСА_1 ; враховуючи позовну заяву ОСОБА_1 , що незаконно займає кімнату № 70, визнати його таким, що має статус «тимчасового мешканця», відмовити у позові, та зобов`язати у коротший термін звільнити займану жилу кімнату АДРЕСА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року позови об`єднано в одне провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» житлової-експлуатаційної дільниці «Печерська брама» про визнання права користування житлом закрито.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, голова Печерської районної в м. Києві державної адміністрації подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що спірна кімната, у зв`язку із тим, що стала вільною, повинна була бути передана в Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради. При цьому, районна державна адміністраціянадає житло, відповідно до повноважень, отримане в порядку розподілу від Департаменту будівництва та житлового забезпечення. Зауважила, що в законодавстві чітко врегульовано способи забезпечення житлом громадян, які в даному випадку не були дотримані. Окрім того, відмітила, що Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, який повинен був набути спірне майно після його звільнення, не було залучено до участі у справі.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зауважив, що він, його дружина та мати стоять на черзі квартирного обліку, як 2 сім`ї, що вже є підставою для визнання права на житло. У відповідності до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» органами місцевого самоврядування необхідно вживати заходів до видачі власникам гуртожитків ордерів усім мешканцям гуртожитків, яких на визначених законом правових підставах було вселено в гуртожиток, і які фактично проживали у гуртожитку більше 5 років та не отримали ордери з незалежних від них причин. Вважав, що визначений спосіб захисту відповідає нормам чинного законодавства та не суперечить інтересам інших осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , як працівники заводу «Арсенал», з 01.11.2007 року отримали можливість проживати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі укладених з ГП «Побут-Сервіс-Арсенал» угод найму кімнати для тимчасового проживання.

Гуртожиток було передано в житловий фонд м. Києва, всім мешканцям, які проживають в гуртожитку на постійній основі, були видані ордера, і в паспортах проставлена перереєстрація з визначенням кімнати проживання.

Сім`я позивача отримала ордер №437, виданий 07.07.2014 року на кімнату № 9 , загальною площею 19,2 кв.м., виданий на ім`я ОСОБА_4 і ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку з 10.04.2014 року у складі родини з двох осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , № черги 2337, та потребує поліпшення житлових умов, оскільки він зі своєю дружиною ОСОБА_6 та матір`ю ОСОБА_7 проживають у кімнаті АДРЕСА_3 , загальною площею 19,2 кв.м.

На неодноразові звернення позивача та його матері до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, Печерської районної державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», заявникам було відмовлено у наданні кімнати АДРЕСА_1 , оскільки вказана кімната була самовільно зайнята рідним братом покійної ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій було видано ордер від 11.03.2014 №274 на підставі рішення Київської міської ради від 13.11.2013 №473/9961 - ОСОБА_1

ОСОБА_1 було направлено припис-попередження щодо самовільного зайняття спірної кімнати.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Задовольняючи позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 права користування спірним жилим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що спірна кімната відноситься до фонду жилого майна Київської міської державної адміністрації, а позивач та його сім`я мають право на отримання в користування спірну кімнату. Враховував, що повнолітня особа має право на житлову площу не менше 16,5 кв.м., при цьому, дві сім`ї з трьох дорослих осіб , в тому числі, і сім`я позивача, проживають в кімнаті площею 19,2 кв.м., мати позивача має слабке здоров`я.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Частиною 5 цієї статті визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з частинами 1, 4 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, у тому числі на житловий фонд. Районні та обласні ради здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад від імені територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про місцеве самоврядування» питання організації управління районами в містах належать до компетенції міських рад. Районні у містах ради (у разі їх створення) та їх виконавчі органи відповідно до Конституції та законів України здійснюють управління рухомим і нерухомим майном та іншими об`єктами, що належать до комунальної власності територіальних громад районів у містах, формують, затверджують, виконують відповідні бюджети та контролюють їх виконання, а також здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, в обсягах і межах, що визначаються міськими радами. Обсяг і межі повноважень районних у містах рад та їх виконавчих органів визначаються відповідними міськими радами за узгодженням з районними у містах радами з урахуванням загальноміських інтересів та колективних потреб територіальних громад районів у містах. Визначений міськими радами обсяг повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів не може змінюватися міською радою без згоди відповідної районної у місті ради протягом даного скликання.

Згідно з частиною 1 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно частини 1 розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради від 11.09.2014 р. № 1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в місті Києві» (надалі розпорядження № 1017) з метою ефективного розподілу та передачі житлової площі в місті Києві, Київська міська рада вирішила - районним в місті Києві державним адміністраціям передавати Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) житлові приміщення, що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади міста Києва та розміщені на території відповідного району міста Києва за актами прийому-передачі.

Відповідно до частини 2 розпорядження № 1017 визначено Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з урахуванням загальноміського автоматизованого банку даних «Квартоблік», пропозицій районних в місті Києві державних адміністрацій, підприємств, установ, організацій здійснювати від імені виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розподіл і передачу в установленому порядку житлових приміщень, зазначених у пункті 1 цього рішення, та житлових приміщень, придбаних Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) районним в місті Києві державним адміністраціям, підприємствам, установам, організаціям за актами прийому-передачі.

Відповідно до частини 3 розпорядження № 1017 районним в місті Києві державним адміністраціям вказано постійно вживати заходів щодо виявлення та передачі Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) житлових приміщень, зазначених у пункті 1 цього рішення. Щомісяця до 5 числа інформувати про виявлені житлові приміщення, зазначені у пункті 1 цього рішення Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Не допускати надання житлових приміщень, зазначених у пункті 1 цього рішення, без їх надходження в установленому порядку від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), з дня видання цього рішення.

З огляду на вищевказане, жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , після його звільнення повинно було бути передано Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та саме вказаний орган здійснює розподіл і передачу в установленому порядку житлових приміщень, що звільнились.

Отже, позовні вимоги про передачу спірного приміщення в користування повинні були бути заявлені саме до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Однак, позивачем питання щодо залучення до участі у справі належних відповідачів або заміни неналежних відповідачів під час розгляду справи судом першої інстанції не порушувалось.

Права суду апеляційної інстанції формувати суб`єктний склад учасників справи та, відповідно, залучати співвідповідачів цивільно-процесуальним законом не передбачено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки висловлені і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Печерської районної в м. Києві державної адміністрації задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 22 березня 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура