ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1352/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Шаповалової К.В.

за участі секретаря судового засідання Давидюк В.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначає, що за час перебування у шлюбі з відповідачем ними було придбано квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та гараж розташований у ОК "ГК "Північні Позняки". Заочним рішенням суду від 17 жовтня 2020 року шлюб було розірвано. Наразі позивач просить суд визнати вказане майно спільною сумісною власністю та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину кожного з об`єктів нерухомості.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 серпня 2023 року цивільну справу № 753/14011/23 передано судді Шаповаловій К.В.

17 серпня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача та відповідача.

Ухвалою суду від 21 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено слухати справу в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 17 жовтня 2023 року на 11:30 год.

28 вересня 2023 року до суду від КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації" надійшла інформація стосовно того, що право власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 , на підтвердження чого до суду надіслано копію свідоцтва про право власності на квартиру від 04 червня 1997 року.

16 жовтня 2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та витребування додаткових доказів, а саме - витребування від ПрАТ "ХК "Київміськбуд" інформації щодо придбання квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано від ПрАТ "ХК "Київміськбуд" інформацію щодо придбання квартири АДРЕСА_1 . Підготовче засідання було відкладено на 28 листопада 2023 року на 11:30 год.

19 жовтня 2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування від КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації" документ на підставі якого на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано право власності на гараж № НОМЕР_1 , розташований в ОК "ГО "Північні Позняки".

30 жовтня 2023 року до суду від ПрАТ "ХК "Київміськбуд", на виконання вимог ухвали суду від 17 жовтня 2023 року, надійшла інформація стосовно того, що придбання квартири АДРЕСА_1 здійснювалося через управителя ФФБ АКБ "Аркада", а тому у ПрАТ "ХК "Київміськбуд" відсутня запитувана в ухвалі суду інформація.

В підготовче засідання, призначене на 28 листопада 2023 року з`явилася представник позивача та відповідач. Представником позивача було підтримано подане раніше клопотання про витребування від КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації" документ, на підставі якого на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано право власності на гараж № НОМЕР_1 , розташований в ОК "ГК "Північні Позняки" та обгрунтовано його тим, що отримані докази, мають важливе значення з огляду на предмет та підстави позову, а саме поділ майна подружжя та доведення того, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач зазначав, що не є власником зазначеного гаража та ніколи ним не був, питання щодо задоволення клопотання залишив на розсуд суду.

Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" належним чином завірену копію документу, на підставі якого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано право власності на гараж № НОМЕР_1 , розташований в ОК "ГК "Північні Позняки". Підготовче засідання у справі було відкладено на 15 січня 2024 року на 11:00 год.

21 грудня 2023 року, на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду, від КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації" надійшла інформація, у якій зазначено, що за даними реєстрових книг КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації" в ОК "ГК "Північні Позняки" за адресою: м. Київ, вул. С. Крушельницької, 2-а , гаражі на праві власності не зареєстровані, зокрема і гараж № НОМЕР_1 .

Підготовче засідання призначене на 15 січня 2024 року було відкладено за клопотанням представника позивача на 19 лютого 2024 року на 11:00 год.

15 лютого 2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та гараж, розташований в ОК "ГК "Північні Позняки"; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину гаража, розташованого в ОК "ГК "Північні Позняки". Крім того, до вказаної заяви були долучені докази щодо зареєстрованого права власності на 1/3 частину спірної квартири за сином сторін.

У підготовче засідання призначене на 19 лютого 2024 року з`явилися представник позивача та відповідач. Представник позивача підтримала заяву про зменшення позовних вимог, пояснила, що 1/3 частини квартири є власністю спільного сина подружжя на підставі договору дарування посвідченого ще у 1998 році, а тому спільною власністю подружжя наразі позивач просить визнати саме 2/3 частини квартири та визнати за нею право власності на 1/3 частини квартири. Разом з тим, представник позивача підтримує позовні вимоги, які стосуються визнання спільною сумісною власністю подружжя гаража та визнання за нею права власності на частину гаража. Відповідач не заперечував щодо прийняття судом заяви про зменшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року, занесеної до протоколу судового засідання, було прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, закрито підготовче провадження у справі та розпочато розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , а щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину гаража в ОК "ГК "Північні Позняки" заперечував, оскільки зазначив, що він ніколи не був власником гаража, про який зазначає позивачка. Крім того, заперечував проти стягнення з нього судового збору на користь позивачки, вкзавши, що наразі має незначний дохід і така сума є для нього непомірним тягарем.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 753/8940/19 від 17 квітня 2020 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 01 вересня 1990 року у відділі ЗАГС Дніпровського району м. Києві, актовий запис 1207 (а.с.11-12).

У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач зазначає, що за час перебування у шлюбі, подружжям у 1997 році була придбана квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копій свідоцтва про право власності на квартиру від 04 червня 1997 року, квартира АДРЕСА_1 загальною площею 78,7 кв.м. належить ОСОБА_2 (а.с.34).

Згідно із копією договору дарування від 05 січня 1998 року ОСОБА_2 (відповідач) подарував ОСОБА_4 , від імені якого діяла його мати ОСОБА_3 (позивач) 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з ДРРП від 13 лютого 2024 року № 365637243 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 (дата державної реєстрації 23 січня 2024 року).

У судовому засіданні відповідач не заперечував факту того, що 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, про що подав відповідну письмову заяву.

За правилами статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15, від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18, від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 10 лютого 2021 року у справі № 759/5338/18).

Отже, враховуючи вище зазначене, судом встановлено, що нерухоме майно - квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана позивачем та відповідачем у період шлюбу та наразі 2/3 її частини є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач протилежного суду не доводив та не заперечував факт, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя.

Стосовно вимоги про поділ такого майна, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов`язком.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено в статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено статтями 63, 65 СК.

Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи встановлені судом обставини, докази надані позивачем до позову та зібрані в процесі розгляду справи, зважаючи на те, що відповідач не заперечував щодо задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на 1/3 частину квартири, подав до суду заяву про визнання позову в частині зазначених вимог, суд дійшов висновку, що вищезгадані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання спільною сумісною власністю подружжя гаража № НОМЕР_1 , розташованого у ОК "ГК "Північні Позняки" та визнання за позивачкою права власності на частину зазначеного гаража, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статей 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем та її представником до позовної заяви, як і протягом часу розгляду справи у суді, не було надано доказів придбання під час шлюбу сторін та наявності зареєстрованого за відповідачем права власності на гараж у ОК "ГК "Північні Позняки".

Відповідач категорично заперечував придбання під час шлюбу у власність зазначеного позивачкою гаражу та зареєстрованого за ним права власності на такий гараж.

Відповідно до листа КП КМР БТІ від 21 грудня 2023 року № 062/14-16625, надісланого суду на виконання вимог ухвали суду від 28 листопада 2023 року, в ОК "ГК "Північні Позняки" за адресою: м. Київ, вул. С. Крушельницької, 2а гаражі на праві власності не зареєстровано, зокрема і гараж № НОМЕР_1 (а.с. 81).

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, з огляду на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що подружжям під час перебування у шлюбі було придбано гараж № НОМЕР_1 , який розташований у ОК "ГК "Північні Позняки", та що на такий гараж було зареєстровано право власності, зокрема за відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання гаража № НОМЕР_1 , який розташований у ОК "ГК "Північні Позняки" спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_3 права власності на частини даного гаража, не підлягають задоволення, у зв`язку із їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 60, 61, 63, 69, 70 СК України, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141,178, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280-282, 284, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя- задовольнити частково.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 2/3 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , в порядку поділу майна подружжя, право власності на 1/3 частину нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 07 березня 2024 року.

Суддя: Шаповалова К.В.