Ухвала

Іменем України

18 березня 2024 року

м. Київ

справа № 686/16448/23

провадження № 61-1420ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2023 року у складі судді: Салоїд Н. М., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Корніюк А .П., П`єнти І. В., Талалай О. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Міністерства юстиції України та Президента України Зеленського Володимира Олександровича , третя особа - Посольство Сполучених Штатів Америки в Україні, про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна особі Міністерства юстиції України та Президента України Зеленського Володимира Олександровича , третя особа - Посольство Сполучених Штатів Америки в Україні, про відшкодування шкоди.

Позов мотивований тим, що невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11 за період з 18 червня 2023 року по 26 червня 2023 року є триваючим правопорушенням, яке залишається невиконаним з вини посадових та службових осіб, а подача ОСОБА_1 позовної заяви про стягнення шкоди є його волевиявленням шляхом обрання ним одного з альтернативно можливих способів захисту свого права. Невиконанням рішення суду йому спричинено моральну шкоду, яка призвела до порушення його права на справедливий суд.

ОСОБА_1 вважає, що моральна шкода, яка завдана йому, є наслідком порушення його права на судовий захист, а заявлений розмір моральної шкоди сформований за його внутрішнім переконанням внаслідок порушення права на справедливий суд та буде достатнім покриттям його порушеного права на судовий захист.

ОСОБА_1 просив стягнути з Держави Україна 20 000 000 000 000 грн моральної шкоди, завданої порушенням його прав при умисному невиконанні рішення суду по справі № 2270/14181/11 за період з 18 червня 2023 року по 26 червня 2023 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 листопада 2023 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що:

одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України);

згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень;

за загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою;

загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно;

позивачем не зазначено, в чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Президент України, як гарант додержання Конституції України у вказаним ним період та заподіяння такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди позивачу;

позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого ним розміру моральної шкоди;

апеляційний суд зазначив, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

ОСОБА_1 16 листопада 2024 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 листопада 2023 року.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 10 січня 2024 року передано касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 листопада 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для вирішення питання про її прийняття.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 13 лютого 2024 року ці недоліки було усунуто, а саме, надано уточнену касаційну скаргу (зареєстрована як касаційна скарга Вх № 7053/0/220-24 від 29 лютого 2024 року), у якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 в уточненій касаційній скарзі зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20; від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21; від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21; від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц; від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19; від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

оскаржені судові рішення порушують принцип правової визначеності, конституційний принцип верховенства права і принцип jura novit curia;

обраний спосіб захисту порушеного права позивач вважає належним, достатнім та ефективним і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту порушеного права, оскільки відповідач вживе всіх заходів для вручення позивачу паспорту. Позивач прагне грошової компенсації за порушене право на судових захист в конкретний проміжок часу;

відповідач не спростував факту невиконання ним рішення суду та не спростував презумпцію його вини в настанні негативних наслідків для позивача, а лише заперечував наявність шкоди;

право позивача на відшкодування моральної шкоди гарантоване статтею 56 Конституції України та частиною першою статті 23 ЦК України і встановлене преюдиційними рішеннями щодо спірних тотожних правовідносин (справи № 686/8422/20, № 686/13784/21; № 686/4032/21), правові висновки в яких не ураховані судами. Відповідно до спеціального делікту в разі, якщо протиправність дій держави, її органів та/чи посадових осіб окремо встановлені, то в держави України наступає абсолютний обов`язок на відшкодування заявленої шкоди;

рішення у справі №2270/14181/11 не виконано. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. В силу статті 23 ЦК України можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено тією чи іншою нормою закону або положенням договору, а від порушення цивільного права особи. Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду: від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц; від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19; від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького міського відділу УМВСУ в Хмельницькій області, Управління державного казначейства України у м. Хмельницькому про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, позов ОСОБА_1 було задоволено частково, зобов`язано Хмельницький міський відділ УМВС в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який йому видати на руки. Постанова набрала законної сили.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суди встановили, що: позивачем не зазначено, в чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Президент України, як гарант додержання Конституції України у вказаним ним період та заподіяння такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди позивачу; позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого ним розміру моральної шкоди.

За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20; від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21; від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21; від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц; від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19; від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц є необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Касаційний суд звертає увагу, що питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи після вирішення судом питання про відкриття провадження та витребування матеріалів справи. Тому в задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду належить відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Міністерства юстиції України та Президента України Зеленського Володимира Олександровича, третя особа - Посольство Сполучених Штатів Америки в Україні, про відшкодування шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков