Справа № 604/266/24
Провадження № 2/604/152/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сіянко В.М.,

за участю секретаря Феньо О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в сел. Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, -

у с т а н о в и в :

22 квітня 2024 року позивач, в інтересах якого діє адвокат Гриб О.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання відповідачку демонтувати камеру відеоспостереження, встановлену навпроти приватного будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 проживає по сусідству та є співвласницею будинку АДРЕСА_2 по тій же вулиці. На фасаді свого будинку відповідачка розмістила камеру відеоспостереження, яка розташована таким чином, що охоплює будинок, подвір`я та гараж позивача.

Позивач вважає, що встановлення таким чином камери відеоспостереження відповідачкою є втручанням у його приватне життя. Вирішити питання у добровільному порядку відповідачка відмовляється, а тому позивач звертається до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позов підтримали з підстав, що у ньому зазначені, наполягали на задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позов, в якому зазначила, що на фасаді будинку АДРЕСА_2 дійсно встановлена камера відеоспостереження, але вона направлена на вхід у двір домоволодіння АДРЕСА_2 . Вказана камера не здійснювала та не здійснює фіксацію особистого життя позивача, а лише зафіксувала злочинну діяльність самого ОСОБА_1 , яка полягала в незаконному проникненні до житла, за що позивач був притягнутий до кримінальної відповідальності. Крім того, після отримання позову відповідачка добровільно повернула відеокамеру в іншій бік від подвір`я позивача. Відповідачка зазначила також, що позивачем теж встановлено камеру відеоспостереження та направлено її у бік будинку №45.

В судовому засіданні відповідачка пояснила, що будинок АДРЕСА_2 належить її сестрі, яка виїхала за кордон та доручила їй наглядати за домоволодінням. Відповідачка в будинку не проживає, періодично навідується.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він не проживає в будинку АДРЕСА_1 , але періодично навідується до батьків, які там живуть. По суті спору йому особисто нічого не відомо, але знає, що на сусідньому будинку АДРЕСА_2 встановлено камеру відеоспостереження. Свідок також підтвердив, що після 6 березня цього року ракурс камери було змінено - повернуто від подвір`я батька, і тепер камера більше захоплює стіну будинку сусідів.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц (провадження N 14-61цс18).

Зі змісту позовних вимог вбачається, що між сторонами фактично є деліктні правовідносини, а тому необхідно довести вину того, хто завдав шкоду. Власник майна зобов`язаний утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач вказує, що відповідачка є власником сусіднього будинку АДРЕСА_2 , на якому закріплено камеру відеоспостереження.

Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що власницею вказаного будинку є її сестра, а вона лише наглядає за будинком. Свідку ОСОБА_3 , який є сином позивача, достеменно відомо, що цей будинок належить її сестрі, оскільки вони разом працювали до її виїзду за кордон.

Норми ЦПК України не містять імперативних вказівок на обов`язок суду щодо заміни первинного відповідача, оскільки передбачають саме право суду за клопотанням позивача допустити заміну сторони у справі. Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 43, 51 ЦПК України, не скористався, а тому суд розглядає справу в межах вимог позивача.

До позовної заяви не надано жодного доказу, який би підтверджував право власності відповідачки на вказаний будинок, а відповідачем у вказаній справі має виступати саме власник будинку АДРЕСА_2 .

Крім того, в позовній заяві позивач не посилається на норму законодавства, яка забороняє власнику встановлювати на своєму будинку камери або інші прилади.

Чинним законодавством не передбачено жодного порядку щодо встановлення камер відеоспостереження на фасадах житлових будинків, як і не передбачено видачу дозволів на їх встановлення та необхідність для цього згоди сусідів. Тобто, встановлення камер відеоспостереження є правом власника об`єкта приватної власності, в даному випадку будинку.

Позивачем не надано жодного доказу, який би вказував на відео фіксацію його особистого життя та жодного доказу про збереження (накопичення) такої інформації за допомогою технічних пристроїв саме відповідачкою ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене та встановивши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13 81, 89, 141, 223, 263, 265, 354-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25 березня 2024 року.

Суддя В. М. Сіянко