Дата документу 15.03.2024
Справа № 334/5794/23
Провадження № 2/334/169/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., за участі секретаря судового засідання Шерештана О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Лівобережний ВДВС у м. Запоріжжі) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування вимог вказує, що згідно з протоколом проведення прилюдних торгів від 31.08.2012, Акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 11.09.2012р. Позивач придбав квартиру за 288 900,00 гри., з яких 245 853,90 грн. було перераховано на рахунок Відповідача як сплата за лот № 5 (зазначену квартиру) згідно протоколу прилюдних торгів, а 43 028,67 грн. (раніше внесений переможцем аукціону гарантійний внесок) залишився як винагорода спеціалізованої організації в рахунок оплати наданих нею послуг з реалізації цього майна.

Відповідно до платіжного доручення №33365224 від 04.09.2012 р. Позивач перерахував на рахунок Відповідача 245 853,90 грн. у якості сплати за лот №5 відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів.

Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. Позивачу було видано свідоцтво на право власності на зазначену квартиру, що раніше належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03 2008р. №4079.

Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав від 14.09.2012 р. №35505507 право власності на вказану квартиру було зареєстровано за Позивачем 14.09.2012р.

Не погоджуючись з результатами прилюдних торгів, колишня власниця квартири ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого іпотечного нерухомого майна, а саме вказаної квартири, проведені 31.08.2012 року ПП. «СП «Юстиція».

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2014р. у справі № 22-ц/778/4515/14 позов ОСОБА_3 задоволено частково: визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого іпотечного нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,18 кв.м, проведені Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» 31.08.2012р., та визнано недійсним акт №512/5 державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 11.09.2012р., а також визнано недійсним свідоцтво від 11.09.2012р., видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., зареєстроване в реєстрі за №3787 на ім`я ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2021 року у цивільній справі № 334/4600/15-ц (провадження № 61- 1045св20) стягнуто з Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 218 493,51 грн. та судові витрати на сплату судового збору в сумі 9 832,19 грн. Постанова суду касаційної інстанції набрала законної сили з моменту її прийняття, а саме з 03.11.2021 р.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Норма статті 124 Конституції України визначає обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.

В силу вимог статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, остаточне судове рішення у цивільній справі № 334/4600/15-ц не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

04.07.2022 позивачем отримано виконавчий лист № 334/4600/15-ц виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя від 04.07.2022.

11.11.2022 позивачем було подано заяву до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про виконання рішення суду, а саме, щодо стягнення коштів у розмірі 218493,51 грн. та судових витрат у розмірі 9832,19 грн. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), , правонаступником якого на сьогоднішній день є Лівобережний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , на підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04.07.2022 року у справі № 334/4600/15-ц з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2022 року у справі № 334/4600/15-ц про виправлення помилки у виконавчому листі № 334/4600/15-ц виданого 04.07.2022.

04.05.2023 Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області здійснено безспірне списання коштів на користь ОСОБА_1 платіжною інструкцією № 19 від 04.05.2023 року на суму 218 493,51 грн. основного боргу та 9 832,19 грн. судових витрат на сплату судового збору.

05.05.2023 кошти в сумі 218493,51 грн. основного боргу та 9832,19 грн. судових витрат на сплату судового збору надійшли від Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області до банківського рахунку Позивача, що підтверджується Випискою з особового рахунку, сформованою АТ «ОТП БАНК», м. Київ станом на 05.05.2023 року.

Отже, з огляду на вказане, рішення суду у цивільній справі № 334/4600/15-ц виконано у повному обсязі 05.05.2023 шляхом безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Проте, починаючи з 17 грудня 2014 року (дата набрання законної сили рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2014р. у справі № 22-ц/778/4515/14, яким визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого іпотечного нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,18 кв.м, проведені Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» 31.08.2012р., та визнані недійсним акт №512/5 державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 11.09.2012р., а також визнані недійсним свідоцтва від 11.09.2012р., видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №3787 на ім`я ОСОБА_1 ), боржник, з часу виникнення зобов`язання у поверненні Позивачу коштів перерахованих останньому платіжним „дорученням №33365224 від 04.09.2012 р. на рахунок Відповідача в сумі 245 853,90 грн. у якості сплати за лот №5 відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів по день фактичного виконання рішення суду про стягнення коштів - 05.05.2023 року, тривалий час фактично та безпідставно утримував на своїх рахунках кошти в сумі 218 493,51 грн., що призвело до порушення майнового права та інтересу Позивача, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення 3% річних та індексу інфляції на суму коштів, що підлягала стягненню згідно рішення суду у цивільній справі № 334/4600/15-ц.

З урахуванням викладеного та внаслідок дій Відповідача щодо не повернення у добровільному порядку вказаних коштів Позивачу, останній вважає, що йому спричинено шкоду майновим інтересам, яка полягає у знеціненні незаконно утримуваних коштів внаслідок дії інфляційних процесів, що у розумінні положень п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України вважається його збитками, і розмір яких за період з вересня 12.07.2020 до 05.05.2023р. склав 123 303,61 грн. та які підлягають стягненню з Державного бюджету України через орган Державної казначейської служби України.

Наказом Міністерства юстиції України «Про відділи державної служби у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)» № 932/5 від 10.03.2023 утворено Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), реорганізувавши шляхом злиття в тому числі Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з іншими відділами прилеглих районів. Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є правонаступником відповідних реорганізованих відділів державної виконавчої служби, в тому числі Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а тому саме Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є належним відповідачем у даній цивільній справі.

Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.11.2019 у цивільній справі № 127/15672/16-ц (14-254цс19), суд роз`яснив, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

З огляду на викладені положення законодавства та судової практики Верховного Суду, позивач має право вимагати від відповідача сплатити на його користь інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Дана позовна заява подається позивачем до суду 12.07.2023 року. Розрахунок 3% річних та індексу інфляції, враховуючи строки позовної давності, здійснюватиметься за останні три роки починаючи з 12 липня 2020 року по день фактичного виконання рішення суду - 05.05.2023 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Окремо звертаю увагу, що остаточне рішення у цивільній справі № 334/4600/15-ц прийнято судом касаційної інстанції 03.11.2021 року, а тому заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних та індексу інфляції подані з дотриманням встановлених нормами матеріального права строків позовної давності.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Керуючись ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст. ст. 599, 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому вказана норма права не обмежте права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду про те, що сплата інфляційних нарахувань та трьох процентів річних може бути лише як невід`ємна частина вимоги про сплату основного боргу є необґрунтованим, оскільки статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Аналогічна судова практика викладена у ряді інших судових рішень ухвалених Верховним Судом, відповідно до яких суд дійшов єдиної правової позиції, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК .

Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

В постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 552/5052/20 (провадження № 61-3585св21) вказано, що у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми (акцесорне зобов`язання) (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Враховуючи зазначене та у зв`язку із неможливістю врегулювання спору у позасудовому порядку, вважає, що єдиним ефективним способом захисту інтересів позивача є стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції.

Просить стягнути з Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 , 123303,61 грн. боргу, що складається з 104850,88 грн. інфляційних втрат та 18452,73 грн. 3% річних, згідно зі ст. 625 ЦК України. Судові витрати покласти на відповідача.

Представник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав відзив на позовну заяву. Заперечує щодо позовних вимог, вважає їх безпідставними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно рішення апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2014 у справі № 22- ц/778/4515/14 не стягувалось з Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) грошові кошти у розмірі 218493,51 грн., які були витрачені ОСОБА_1 за участь і перемогу в електронних торгах, питання про повернення учасників електронних торгів у стан, який існував до їх проведення судом не вирішувалося. Вказаним судовим рішенням не визнано протиправність чи незаконність дій державного виконавця.

Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати з сумі 104850,88 грн. та 3% річних в сумі 18452,72 грн. за період з липня 2020 року по квітень 2023 року.

Однак, лише 03.11.2021 Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2021 у цивільній справі №334/4600/15-ц (провадження №61-1045св20) стягнуло з Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 218493,51 грн. та судові витрати на сплату судового збору в сумі 9832,19 грн. Постанова суду касаційної інстанції набрала законної сили з моменту її прийняття, а саме з 03.11.2021.

Факт щодо безпідставно утримування коштів на своїх рахунках грошових коштів в сумі 218493,51 грн. не відповідає дійсності.

Зазначена квартира продавалася на прилюдних торгах як арештоване майно на виконання виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя №2-1855 від 29.04.2011р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВЕВ № 10007/0325 філія ЗОУ суми боргу у розмірі 561309,35 грн., тому грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 за придбану на прилюдних торгах квартиру, були перераховані на користь стягувача ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВЕВ № 10007/0325 філія ЗОУ в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед банком.

На звернення ОСОБА_1 про повернення коштів, було надана відповідь листом Орджонікідзевського ВДВС від 13.02.2015р. №2245/5 ОСОБА_1 , у якому було повідомлено, що ВДВС направив на адресу ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВЕВ № 10007/0325 філії Запорізьке обласне управління лист, щодо повернення грошових коштів, перерахованих останньому в рахунок погашення заборгованості. Після надходження грошових коштів на депозитний рахунок Орджонікідзевського ВДВС буде вирішено питання щодо повернення ОСОБА_1 грошових коштів за придбання на прилюдних торгах квартири.

Виконавчий збір в сумі 24585,39 грн., який був перерахований на користь бюджету України при розподілі грошових коштів від продажу даної квартири, був повернутий ОСОБА_1 , що підтверджує, що Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не мав умисного ухилення від виконаним Постанови Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2021 у цивільній справі №334/4600/15-ц (провадження №61-1045св20) стягнуто з Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 218493,51 грн. та судові витрати на сплату судового збору в сумі 9832,19 грн.

З моменту набрання законної сили, а саме з 03.11.2021 Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2021 у цивільній справі №334/4600/15-ц (провадження №61-1045св20) до дати видачі виконавчого листа №334/4600/15-ц від 04.07.2022 виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя на адресу відділу жодних заяв та звернень щодо повернення коштів з доданими реквізитами від ОСОБА_1 не надходило.

11.11.2022 позивачем було повторно направлено заяву до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській про стягнення коштів у розмірі 218493,51 грн. та судових витрат у розмірі 9832,19 грн. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2022 по справі 334/4600/15-ц з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2022 по справі №334/4600/15-ц, 28.12.2022 було здійснено безспірне списання коштів у розмірі 218493,51 грн. та судових витрат у розмірі 9832,19 грн. на користь ОСОБА_1 з рахунку Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), проте кошти повернулися на рахунок боржника у зв`язку із закриттям рахунку стягувача.

24.02.2023 надійшла уточнена заява щодо виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2022 по справі №334/4600/15-ц. Пакет документів з уточненою заявою прийнято Головним управлінням до виконання.

Відповідно до пункту 6 Порядку №845, у разі коли боржник змінив найменування без процедури реорганізації (для юридичної особи), за наявності підтвердних документів орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів з рахунків такого боржника або перерахування їх на рахунок стягувача з урахуванням зміни його найменування (для юридичної особи).

З урахуванням інформації, наданої листом від 18.04.2023, боржником по справі №334/4600/15-ц виступає Вознесенський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

З метою забезпечення виконання вимог Порядку №845 Головне управління листом від 21.04.2023 №07-32-06- 5601 надіслало боржнику повідомлення про безспірне стягнення коштів.

Листом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.04.2023 повідомлено реквізити рахунку, з якого необхідно здійснити безспірне списання коштів.

Таким чином, безспірне списання коштів на користь ОСОБА_1 здійснено Головним управлінням 06.05.2023 платіжною інструкцією №7 19 від 04.05.2023 на загальну суму 228325,70 грн. з рахунку Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням здійснено виконання виконавчого документа з урахування вимог чинного законодавства.

Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не допускав умисного ухилення від виконання Постанови Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2021 у цивільній справі №334/4600/15-ц (провадження №61-1045св20).

Згідно рішення апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2014 у справі № 22-Ц/778/4515/14 визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого іпотечного нерухомого майна, визнано недійсним акт №512/5 державного виконавця Орджонікідзевськоґо ВДВС Запорізького МУЮ про проведення прилюдних торгів, а позивач звернувся до суду про стягнення коштів у розмірі 218493,51 грн. 10.06.2015.

Згідно постанови Великої Палати Верховного суду від; 04.07.2018 у справі №310/11534/13-4 на яку посилається позивач, суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Оскільки між Лівобережним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та ОСОБА_1 ніяких кредитних договорів укладено не було то вважають, що дана позиція постанови Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц до даної справи не відноситься. На підставі вищезазначеного у позові ОСОБА_1 про стягнення 123303,61 грн. боргу, що складається з 104850,88 грн. інфляційних втрат та 18452,72 грн. 3% річних просить відмовити повністю.

У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав.

Представник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що згідно з протоколом проведення прилюдних торгів від 31.08.2012 з реалізації нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,18 кв.м, переможцем торгів став ОСОБА_1 . Ціна продажу - 288900,00 грн. 04.09.2012 ОСОБА_1 перерахував на рахунок Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ 245853,90 грн.

11.09.2012 державний виконавець Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ склав акт №512/5 про проведення прилюдних з реалізації арештованого майна, згідно з яким ОСОБА_1 придбав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за 288900,00 грн., з яких 245853,90 грн. було перераховано на рахунок Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ як сплата за лот № 5 (зазначену квартиру) згідно протоколу прилюдних торгів, а 43028,67 грн. (раніше внесений переможцем аукціону гарантійний внесок) залишився як винагорода спеціалізованої організації в рахунок оплати наданих нею послуг з реалізації цього майна.

Перерахування коштів позивачем підтверджується платіжним дорученням №33365224 від 04.09.2012.

Орджонікідзевський ВДВС Запорізького МУЮ 13.09.2012 перерахував до державного бюджету 24585,39 грн. як виконавчий збір за виконавчим провадженням, 05.11.2012 перерахував грошові кошти у розмірі 218493,51 грн на рахунок АТ «Ощадбанк» як погашення заборгованості ОСОБА_3 за виконавчим листом від 29.04.2011 №2-1855.

На підставі акта №512/5 про проведення прилюдних з реалізації арештованого майна, затвердженого 11.09.2012 державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. видала позивачу свідоцтво на право власності № НОМЕР_1 від 11.09.2012 на зазначену квартиру. Право власності позивача на квартиру зареєстровано 14.09.2012, реєстраційний №4079, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 14.09.2012 №35505507.

Не погоджуючись з результатами прилюдних торгів, колишня власниця квартири ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними вищезазначених прилюдних торгів з реалізації арештованого іпотечного нерухомого майна, проведених 31.08.2012 ПП «СП «Юстиція».

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2014 у справі № 22-ц/778/4515/14 позов ОСОБА_3 задоволено частково: визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого іпотечного нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,18 кв.м, проведені Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» 31.08.2012, та визнано недійсним акт №512/5 державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 11.09.2012, а також визнано недійсним свідоцтво від 11.09.2012, видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., зареєстроване в реєстрі за №3787 на ім`я ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України», Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ з позовом про стягнення грошових коштів (справа Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/4600/15-ц).

За результатами розгляду цієї справи Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2021 у цивільній справі № 334/4600/15-ц (провадження № 61- 1045св20) судові рішення суду першої та апеляційної інстанції про відмову у позові до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (правонаступник Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ) скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнуто з Вознесенівського ВДВС міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 218493,51 грн. та судові витрати на сплату судового збору в сумі 9832,19 грн. Постанова суду касаційної інстанції набрала законної сили з моменту її прийняття, а саме з 03.11.2021. Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Державний ощадний банк України» залишено без змін.

При цьому судами було встановлено, що після ухвалення рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2014 ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ із заявою про повернення сплачених ним грошових коштів, на що листом Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ №2245/5 від 13.02.2015 його було повідомлено, що після надходження коштів на депозитний рахунок з АТ «Ощадбанк» буде вирішено питання про повернення грошових коштів позивачу.

Також Постановою Верховного Суду від 03.11.2021 у вказаній справі було установлено, що обов`язок повернути грошові кошти, внесені позивачем за результатами прилюдних торгів, покладається саме на Вознесенівський ВДВС м. Запоріжжя відповідно до ст. 1212 ЦК України як безпідставно набуті кошти.

04.07.2022 позивачем отримано виконавчий лист № 334/4600/15-ц, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя від 04.07.2022 у цій справі.

Позивач 11.11.2022 подано заяву до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про виконання рішення суду, а саме, щодо стягнення коштів у розмірі 218493,51 грн. та судових витрат у розмірі 9832,19 грн. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), , правонаступником якого на сьогоднішній день є Лівобережний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , на підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2022 у справі № 334/4600/15-ц з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2022 року у справі № 334/4600/15-ц про виправлення помилки у виконавчому листі № 334/4600/15-ц виданого 04.07.2022.

04.05.2023 Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області здійснено безспірне списання коштів на користь ОСОБА_1 платіжною інструкцією № 19 від 04.05.2023 на суму 218493,51 грн. основного боргу та 9832,19 грн. судових витрат на сплату судового збору.

05.05.2023 року кошти в сумі 218493,51 грн. основного боргу та 9832,19 грн. судових витрат на сплату судового збору надійшли від Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області до банківського рахунку позивача, що підтверджується Випискою з особового рахунку, сформованою АТ «ОТП БАНК», м. Київ станом на 05.05.2023 року.

Отже, рішення суду у цивільній справі № 334/4600/15-ц виконано у повному обсязі 05.05.2023 шляхом безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Відтак, після ухвалення судового рішення апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2014 у справі № 22-ц/778/4515/14, яким визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого іпотечного нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 31.08.2012 та визнані недійсним акт №512/5 державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 11.09.2012, право позивача на отримання від відповідача коштів, перерахованих платіжним дорученням №33365224 від 04.09.2012 в сумі 245853,90 грн. у якості сплати за лот №5 відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів, було порушеним по день фактичного виконання рішення суду у цивільній справі № 334/4600/15-ц про їх стягнення на підставі ст. 1212 ЦК України.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Позивач 12.07.2023 звернувся до суду з даним позовом про стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат за період з 12.07.2020 по 05.05.2023 у загальному розмірі 123303,61 грн.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення ( договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц ( провадження № 14-16цс18). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання ( ст. 625 ЦК України ).

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-2491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Як встановлено судом, після ухвалення рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2014 ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ із заявою про повернення сплачених ним грошових коштів, на що листом Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ №2245/5 від 13.02.2015 йому було повідомлено, що після надходження коштів на депозитний рахунок з АТ «Ощадбанк» буде вирішено питання про повернення грошових коштів позивачу.

Однак грошові кошти, які позивач перерахував як переможець прилюдних торгів на рахунок Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ, не були йому повернуті за належністю, у зв`язку з чим він звернувся за захистом порушеного права до суду. Постановою Верховного Суду від 03.11.2021 у вказаній справі було установлено, що обов`язок повернути грошові кошти, внесені позивачем за результатами прилюдних торгів, покладається саме на Вознесенівський ВДВС м. Запоріжжя відповідно до ст. 1212 ЦК України як безпідставно набуті кошти, та задоволено вимоги позову про стягнення з відповідача 218493,51 грн.

У частині четвертої статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дія статті 625 ЦК України поширюється на усі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України, та, з урахуванням цього, наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Право на отримання безпідставно сплачених коштів виникло у позивача після ухвалення рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2014 та його звернення до Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ із заявою про повернення сплачених грошових коштів. Тобто, порушення грошового зобов`язання існувало між сторонами до ухвалення судового рішення від 03.11.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 . Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ про стягнення грошових коштів (справа № 334/4600/15-ц). Наявність судових спорів, ініційованих позивачем з метою захисту порушеного права на повернення йому цих коштів, та ухваленого судового рішення про їх задоволення не свідчить про те, що таке зобов`язання виникло у відповідача лише після ухвалення судового рішення від 03.11.2021 та не позбавляє ОСОБА_1 права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Щодо доводів представника про неналежність відповідача у даній справі суд бере до уваги, що наказом Міністерства юстиції України «Про відділи державної служби у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)» № 932/5 від 10.03.2023 утворено Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Реорганізувавши шляхом злиття в тому числі Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з іншими відділами, Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є правонаступником відповідних реорганізованих відділів державної виконавчої служби, в тому числі Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а тому саме Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є належним відповідачем у даній цивільній справі.

Відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків, які були належним чином перевірені судом під час розгляду справи та не спростовуються відповідачем, в межах заявленого позивачем трирічного строку, передбаченого ч.1 ст. 257 ЦК України, тобто за період з 12.07.2020 по 05.05.2023 (за 1028 днів), сума 3% річних від простроченої суми 218493,51 грн. становить 184562,73 грн.

Інфляційні втрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (з липня 2020 року по квітень 2023 року, сукупний індекс інфляції становить 147,988%) становлять 104850,88 грн. (218493,51 грн. х 147,988% / 100 - 218493,51 грн. = 104850,88 грн.).

За таких обставин суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми у сумі 184562,73 грн., інфляційних втрат у сумі 104850,88 грн., що разом складає 123303,61 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути втрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 1233,04 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , адреса: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 6), на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) 3% річних у сумі 184562,73 грн., інфляційні втрати у сумі 35324,50 грн., а всього 123303,61 грн. (сто двадцять три тисячі триста три грн. 61 коп.).

Стягнути з Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), (, адреса: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 6), на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 1233,04 грн. (одна тисяча двісті тридцять три грн.. 04 коп.).

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , адреса: м. Запоріжжя, пр. Металургів, 6.

Складення повного судового рішення 25.03.2024.

Суддя: Турбіна Т. Ф.