КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1323/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №756/7316/23

28 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» адвоката Беляєва Юрія Леонідовича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Белоконної І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат,-

в с т а н о в и в:

Позивач 12.06.2023 року шляхом поштового відправлення звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, у якому просив стягнути з ТДВ «Експрес Страхування» на свою користь за період з 21 червня 2019 року по 21 липня 2021 року пеню у розмірі 21 722,83 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 531,24 грн та 3 % річних у розмірі 3 344,08 грн.

У обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

19 березня 2019 року в м. Бориспіль відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 . ДТП відбулася з вини водія автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2019.

У результаті ДТП від 19.03.2019 року було завдано пошкоджень автомобілю «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є позивач.

Станом на 19.03.2019 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 була застрахована у відповідача ТДВ «Експрес Страхування».

З метою отримання страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивачем 22.03.2019 року було надано відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування.

Однак, 29.10.2019 року відповідач направив на адресу позивача лист, в якому повідомив його про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Уважаючи прийняте відповідачем рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування незаконним, позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2020 року у цивільній справі № 757/14275/20-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «Експрес Страхування» про стягнення страхового відшкодування було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 13.07.2021 рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2020 було скасовано судом та ухвалено нове, яким позов задоволено частково, зокрема стягнуто з ТДВ «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 53 464,21 грн.

Тобто, постановою Київського апеляційного суду від 13.07.2021 року по справі № 757/14275/20-ц визнано рішення ТДВ «Експрес Страхування» щодо відмови у здійсненні страхового відшкодування незаконним.

21 липня 2021 року відповідач на виконання постанови Київського апеляційного суду від 13.07.2021 року перерахував позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 53 464,21 грн.

Виходячи із вищевказаного, позивач уважає, що страхове відшкодування у розмірі 53 464,21 грн. було виплачено відповідачем зі значним простроченням лише 21.07.2021, відтак убачає необхідним стягнути з нього на свою користь за період з 21.06.2019 по 21.07.2021 пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 21 722,83 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 531,24 грн та 3 % річних у розмірі 3 344,08 грн.

15 серпня 2023 року відповідач через свого представника подав відзив на позов, у якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі у зв`язку з тим, що ТДВ «Експрес Страхування» було зупинено строки щодо сплати страхового відшкодування позивачу, оскільки були обґрунтовані підозри, що ДТП було інсценовано.

Зокрема, 27.06.2019 року до Печерського управління ГУНП України у місті Києві було подано Повідомлення про злочин з доказами, на підставі чого 12.07.2019 року було порушено досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002987 за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. 15 липня 2019 року відповідач ТДВ «Експрес Страхування» повідомив позивача ОСОБА_1 листом про зупинення строків прийняття рішення про виплату страхового відшкодування на підставі ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до набрання законної сили рішення компетентного органу по кримінальній справі. У подальшому, після отримання 21.07.2021 року повного тексту постанови Київського апеляційного суду по справі № 757/1425/20-ц відповідачем у той же день сплачено на користь позивача страхове відшкодування.

Окрім того, у своєму відзиві представник відповідача просив застосувати строки позовної давності, оскільки право позивача на отримання страхового відшкодування було порушено на 91-ший день після подання ним заяви про виплату страхового відшкодування від 22.03.2019, а саме з 21.06.2019. Проте, до суду позивач звернувся лише 12.06.2023, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності на стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а також 1 року для пред`явлення позовних вимог щодо стягнення пені.

21 вересня 2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що умовою для припинення перебігу строку на прийняття рішення по справі щодо виплати страхового відшкодування має бути саме підтверджений факт розгляду судом дорожньо-транспортної пригоди.

Підтвердженням розгляду судом дорожньо-транспортної пригоди у кримінальній справі може слугувати лише процесуальний документ, а саме ухвала про призначення справи до підготовчого судового засідання.

Проте, матеріали справи № 756/7316/23 такого документу не містять. Дорожньо-транспортна пригода від 19.03.2019 вже була розглянута постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області (справа № 359/2885/19) від 04.04.2019, якою водія автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано винними у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Оскільки, позивачем 22.03.2019 року було надано відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування, кінцевим строком для здійснення страхового відшкодування внаслідок пошкодження при ДТП від 19.03.2019 транспортного засобу «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було 20.06.2019. Також позивач уважає, що ним не пропущено строки позовної давності, оскільки згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки позовної давності продовжуються на строк його дії. До того ж, у період з 12.03.2020 по 31.05.2022 в Україні був запроваджений карантин, на період якого також продовжувалися строки позовної давності.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (адреса місцезнаходження: м. Київ, просп. С. Бандери, 22; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 21 червня 2019 року по 21 липня 2021 року пеню у розмірі 21 722 (двадцять одна тисяча сімсот двадцять дві) гривні 83 копійки, інфляційні втрати у розмірі 6 531 (шість тисяч п`ятсот тридцять одна) гривня 24 копійки, 3 % річних у розмірі 3 344 (три тисячі триста сорок чотири) гривні 08 копійок та судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»адвокат Беляєв Юрій Леонідович подав апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду ухвалене з порушеннями норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що дії позивача схожі на кримінально-карні діяння, тотожні тим, що передбачені ч.2 ст.190 КК України. Вказують, що постановою Печерського управління ГУ НП у м.Києві від 09.10.2019 року апелянта визнано потерпілою особою у кримінальному провадження.

Окрім іншого наголошує на застосуванні строків позовної давності до вимог про стягнення пені та до стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

В іншому доводи апеляційної скарги повністю тотожні позовним вимогам.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній наголошує на законність рішення суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення , а рішення без змін.

В обгрунтування відзиву вказує, на те, що з огляду на приписи ст.ст 256,257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12.03.2020 року на набрання чинності Закону України від 30.03.2020 року №540-ІХ щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину-02.04.2020 року, пукти 12,19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, строк позовної давності щодо вимог у даній справі не пропущено .

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги обґрунтовані та доведені.

Окрім іншого суд першої інстанції вказував, щовраховуючи правовідносини, що склалися між сторонами спору, виходячи з вимог п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд першої інстанції уважав, що позивач не пропустив строки позовної давності ні щодо стягнення пені, ні щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено наступне.

19 березня 2019 року в м. Бориспіль відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 . ДТП сталася з вини водія автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2019, яка набрала законної сили. У результаті ДТП від 19.03.2019 було завдано пошкоджень автомобілю «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позивач є власником транспортного засобу «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Станом на 19.03.2019 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 була застрахована у відповідача ТДВ «Експрес Страхування» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6398372 від 29.08.2018 року.

22 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі ДТП від 19.03.2019 року.

27 березня 2019 року оцінювачем ОСОБА_3 за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 44 було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , в присутності довіреної особи власника автомобіля ОСОБА_4

24 червня 2019 року за результатами інженерно-технічного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди та механізму утворення пошкоджень на автомобілях «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 , і «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , судовим експертом Скороходом К.М. складено висновок експертного дослідження № 79/19, відповідно до якого вбачається, що пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо обставин зіткнення 19 березня 2019 року автомобілів «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 , з технічної точки розу неспроможні в частині вказаного ними обсягу утворених внаслідок зіткнення механічних пошкоджень автомобіля «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 . Перед зіткненням з автомобілем «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , вже мав пошкодження принаймні нижньої решітки переднього бампера, капота із замком, переднього правого крила, панелі приладів (внаслідок спрацювання пасажирської подушки безпеки).

На замовлення відповідача 11 липня 2019 року оцінювачем ОСОБА_3 було складено звіт № 796 про оцінку транспортного засобу «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , в якому при виконанні ремонтної калькуляції не враховано такі складові кузова як фара передня, бампер передній, решітка бампера переднього нижня, крило переднє праве, капот, замок капоту, подушка безпеки водія та пасажира, ремені безпеки та панель приладів.

Згідно указаного Звіту № 796 від 11 липня 2019 року, складеного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість витрат на ремонт транспортного засобу «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , складала 53 464,21 грн.

Проте, листом вих. № 6810/10/3-4.19.213 від 29 жовтня 2019 року відповідач повідомив позивача ОСОБА_1 про відмову у виплаті йому страхового відшкодування на підставі п. 37.1.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обґрунтовуючи свою відмову тим, що дії ОСОБА_1 та дії водія страхувальника ОСОБА_2 схожі на дії, які містять ознаки кримінально-караних діянь, тотожні тим, що передбачені ч. 2 ст. 190 КК України. ОСОБА_1 повідомлено, що 12 липня 2019 року було порушено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002987 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, в зв`язку з чим 09 жовтня 2019 року відповідача було визнано потерпілою особою у цьому кримінальному провадженні.

Уважаючи прийняте відповідачем рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування незаконним, позивач у квітні 2020 року звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування з відповідача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2020 року у цивільній справі № 757/14275/20-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «Експрес Страхування» про стягнення страхового відшкодування було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 13.07.2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2020 року було скасовано судом та ухвалено нове, яким позов задоволено частково, зокрема стягнуто з ТДВ «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 53 464,21 грн.

У мотивувальній частині зазначеної постанови Київський апеляційний суд визнав рішення ТДВ «Експрес Страхування» щодо відмови у здійсненні страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 в сумі 53 464,21 грн незаконним. Суд апеляційної інстанції встановив, що той факт, що на момент ДТП 19 березня 2019 року автомобіль «Honda», д.н.з. НОМЕР_1 , вже знаходився в пошкодженому стані та мав не усунуті пошкодження від попередньої ДТП, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Беручи до уваги ті обставини, що Київський апеляційний суд у своїй постанові від 13.07.2021 року у цивільній справі № 757/14275/20-ц визнав неправомірною відмову відповідача у здійсненні страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 в сумі 53 464,21 грн. на підставі його заяви від 22.03.2019 року, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що не потребує доведення, факт неправомірної відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування.

Сам факт звернення відповідача із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, відносно позивача ОСОБА_1 та водія іншого транспортного засобу ОСОБА_2 не може бути достатнім доказом вчинення ними навмисних дій, спрямованих на настання страхового випадку.

21 липня 2021 року відповідач на виконання постанови Київського апеляційного суду від 13.07.2021 перерахував позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 53 464,21 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

У п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Із заявою про страхове відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6398372 від 29.08.2018 року позивач звернувся до відповідача 22.03.2019 року.

Відтак, зважаючи на положення абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», кінцевим строком для здійснення страхового відшкодування внаслідок пошкодження при ДТП від 19.03.2019 року транспортного засобу «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було 20.06.2019 року.

Однак, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 53 464,21 грн 21.07.2021 року, тобто поза 90-денним терміном з моменту подачі позивачем заяви про виплату відшкодування. Таким чином, відповідач прострочив виплату страхового відшкодування у період з 21.06.2019 року по 21.07.2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із вищевказаного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що внаслідок неправомірного прострочення сплати страхового відшкодування у відповідача перед позивачем за період з 21.06.2019 по 21.07.2021 утворилася заборгованість з пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 21 722,83 грн., інфляційних втрат у розмірі 6 531,24 грн. та 3 % річних у розмірі 3 344,08 грн.

Однак апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості з пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 21 722,83 грн. враховуючи наступне.

У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22008/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»: п. 570 рішення від 20.09.2011за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 року (заява № 14448/88, § 33).

Як вбачається з матеріалів справи прострочення стягнення виконання зобов`язання відбулось з 21.06.2019 року по 21.07.2021 року.

Відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.

Враховуючи приписи п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 21 липня 2020 року по 21 липня 2021 року у розмірі 7 596,82 грн. відповідно до розрахунку наданого позивачем.

Відповідачем не спростовано розрахунок та не надано свого контр розрахунку.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення пені в розмірі 7 596,82 грн.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати з сплати судового збору.

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду першої інстанції сплатив судовий збір в розмірі 1073.60 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково на 55,2 %, тому на користь ОСОБА_1 з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, за подання позовної заяви в сумі 592,62 грн.

Поряд з цим, відповідач при зверненні до суду апеляційної інстанції сплатив судовий збір в розмірі 1 609,5 грн., що документально підтверджено.

Оскільки апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» задоволена на 44,8% від заявлених вимог, тому понесені ним судові витрати за подання апеляційної скарги слід стягнути з відповідача, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 721.05 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (адреса місцезнаходження: м. Київ, просп. С. Бандери, 22; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 21 червня 2019 року по 21 липня 2021 року пеню у розмірі 21 722 (двадцять одна тисяча сімсот двадцять дві) гривні 83 копійки змінити, стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (адреса місцезнаходження: м. Київ, просп. С. Бандери, 22; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 21 червня 2020 року по 21 липня 2021 року пеню у розмірі 7 596,82 грн.

В решті рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (адреса місцезнаходження: м. Київ, просп. С. Бандери, 22; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 592,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (адреса місцезнаходження: м. Київ, просп. С. Бандери, 22; судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 721.05грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: