КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4837/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який мотивовано тим, що13 вересня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 44/07/840 про надання ОСОБА_1 банком у кредит коштів в сумі 100000 доларів США та договір іпотеки від 13 вересня 2007 року про передачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в іпотеку банку нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, з терміном погашення кредиту в строк до 13 вересня 2019 року та з оплатою 12, 5% річних.

Позивач вказував, що банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти в повному обсязі, проте боржник не належним чином виконує умови договору.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2012 року, яке набуло чинності, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість в сумі 125 867, 51 доларів США, 313 479, 44 грн та 3 219 грн судового збору.

Вказане рішення суду звернуто до виконання, триває виконавче провадження, проте заборгованість не погашена, рішення суду не виконано в цілому, й станом на 04 лютого 2022 року залишок заборгованості за рішенням суду становить 125867, 51 доларів США та 313 479, 44 грн.

Також, позивач вказує, що позичальник зобов`язаний сплатити банку 3% річних від простроченої суми боргу за період з 02 лютого 2019 року по 04 лютого 2022 року, що становить 11 322, 69 доларів США, й по курсу НБУ станом на 04 лютого 2022 року складає 320 094, 60 грн.

Зважаючи на наявну заборгованість, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів під час примусового виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження. Стягнути пропорційно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 7 282,40 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ПАТ АБ «Укргазбанк» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що з ухваленням рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2012 року у боржника не припинилось та триває зобов`язання сплати заборгованості, а банк має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення до дати виконання вказаного судового рішення. Крім того, позивач має право на захист свого порушеного права за рахунок майна, яке перебуває в іпотеці.

Вказує, що висновок суду про не направлення боржнику вимоги про усунення порушень як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог, є помилковою, оскільки звернення іпотекодержателя з вимогою про усунення порушень є способом позасудового врегулювання спору на підставі договору, та не є перешкодою для звернення до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі представник банку просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» у повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.

20 жовтня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Гладкого Р.В. , відповідно до якого останній вказує, що апелянтом пропущено строк позовної давності для звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку зі зміною строку виконання основного зобов`язання, так як перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Разом з тим, представник відповідача просить апеляційний суд застосувати строки позовної давності до вимог ПАТ АБ «Укргазбанк», а у задоволенні вимог апеляційної скарги - відмовити.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ПАТ АБ «Укргазбанк» Слісаренко Л.Л. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

При цьому представник апелянта звернула увагу, що банк з метою стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу за кредитним договором звертався до суду із позовом, та заочним рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2012 року вказані вимоги банку були задоволені та стягнуто із боржника ОСОБА_1 125867,51 доларів США та 313 479 грн. Вказане рішення перебуває на виконанні та не виконане станом на дату подачі вказаного позову. Тому просила звернути стягнення на предмет іпотеки. Заперечує щодо пропуску банком строків позовної давності, оскільки банк уже неодноразово звертався до відповідачів із вказаними вимогами, однак оскільки існував мораторій на задоволенні вимог кредитодавців за валютними кредитами, тому вказані вимоги не були раніше задоволені у судовому порядку. Також просить суд врахувати, що суд першої інстанції вказані доводи відповідачів відхилив, і вони апеляційну скаргу із цих підстав до апеляційного суду не подавали, тому, на її думку, предметом дослідження апеляційного суду може бути лише правомірність висновків суду першої інстанції щодо не направлення банком боржнику вимоги про погашення кредиту, як підстава визначена судом для відмови у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Гладкий Р.В. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Також просив врахувати,що позивачем пропущений строк звернення до суду із вказаними позовними вимогами і клопотання про його поновлення до суду банк не подавав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідачів у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 13 вересня 2007 рокуміж ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 44/07/840, за умовами якого ОСОБА_1 надано ВАТ АБ «Укргазбанк» у кредит кошти в сумі 100000 доларів 00 центів США й між указаними сторонами також укладено договір іпотеки від 13 вересня 2007 року про передачу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 банку в іпотеку нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, з терміном погашення кредиту в строк до 13 вересня 2019 року та з оплатою 12, 5% річних (а.с. 13-19).

Так, у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, позичальник ОСОБА_1 та іпотекодавець ОСОБА_2 передали ВАТ АБ «Укргазбанк» у іпотеку нерухоме майно - вказану квартиру АДРЕСА_1 , яка є їх власністю (а.с. 17-19, 20), та на яку позивач просить звернути стягнення з підстав невиконання умов кредитного договору.

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти в повному обсязі, проте боржник неналежним чином виконував умови кредитного договору.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2012 року, яке набуло чинності, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 125 867, 51 доларів США, 313 479, 44 грн, 3 219 грн 00 коп. судового збору (а.с. 21, 22-23).

Вказане рішення суду позивачем звернуто до виконання, триває виконавче провадження, проте заборгованість відповідачами (боржниками) не погашена, рішення суду не виконано в цілому, й станом на 04 лютого 2022 року залишок заборгованості за рішенням суду становить 125867, 51 доларів та 313 479, 44 грн (а.с. 24 т.1).

Також, банком у порядку ст. 526, 625 ЦПК України нараховано боржникам 3% річних від простроченої суми боргу за період з 02 лютого 2019 року по 04 лютого 2022 року, що становить 11 322, 69 доларів США, й по курсу НБУ станом на 04 лютого 2022 року складає 320 094 грн 60 коп. (а.с. 26, т.1).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що банком при зверненні до суду не дотримані вимоги ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку», згідно з яким іпотекодержатель мав надіслати іпотекодавцю/боржнику письмову вимогу про усунення порушення у не менш, ніж тридцяти денний строк. У цьому документі зазначений стислий зміст порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, проте остання не вручена іпотекодавцеві (відсутній реєстр відправлення вказаної кореспонденції та зворотне повідомлення рекомендованого листа, вручено не під особистий підпис позичальника/боржника). Оскільки дана вимога відповідачем не отримана, тому іпотекодержатель/позивач неправомірно (передчасно) розпочав процедуру звернення стягнення на предмет застави відповідно до вказаного Закону.

Суд зазначив, що вимога від 05 травня 2022 року ПАТ АБ «Украгазбанк» адресована ОСОБА_2 (а.с.46), нею не отримана (а.с. 48). Вимога ж ОСОБА_1 банком взагалі не надсилалась, що підтверджується описом документів, доданих до позовної заяви, й не спростовується представником позивача під час розгляду справи. Оскільки, підтверджуючих документів, що боржник ОСОБА_1 отримав вказане повідомлення, (зворотнє поштове повідомлення з особистим підписом боржника), матеріали справи не містять, відтак боржник вважається таким, що не отримував вказану письмову вимогу банку про усунення порушення, а банк не виконав вимоги вказаного закону.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Із матеріалів справи та обставин, встановлених судом, вбачається, що 13 вересня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 44/07/840, за умовами якого ОСОБА_1 надано ВАТ АБ «Укргазбанк» у кредит кошти в сумі 100000 доларів 00 центів США на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, з терміном погашення кредиту в строк до 13 вересня 2019 року та з оплатою 12, 5% річних. (а.с. 13-15 т.1)

Також, 13 вересня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з іншої сторони був укладений договір іпотеки за умовами якого на забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 , останнім та ОСОБА_2 передано банку в іпотеку нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , (а.с. 17-19).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи позичальник ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у строки, визначені сторонами у кредитному договорі, не виконав у зв`язку із чим ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся у 2012 році до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочний рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2012 року у справі №2-6575/12 позовні вимоги банку були задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 125 867, 51 доларів США, 313 479, 44 грн, 3 219 грн 00 коп. судового збору (а.с. 21, 22-23 т.1). Вказане рішення перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. та невиконане до цього часу ( а.с.24, т.1, а.с.38-44, т.2).

Таким чином судом встановлено, що всупереч вимогам ст. 526 ЦК України та умовам укладеного кредитного договору № 44/07/840 від 13 вересня 2013 року зобов`язання позичальника ОСОБА_1 щодо повернення отримання грошових коштів залишаються не виконаними.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами та відмовляючи у їх задоволені суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивач у справі звертаючись до суду із вказаним позовом не дотримався вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та попередньо не направив позичальнику ОСОБА_1 відповідної вимоги про усунення порушень та сплати отриманого кредиту у визначені позикодавцем строки, та вважав вказаних обставин достатніми для відмови у задоволенні позовних вимог банку.

Однак колегія суддів вважає даний висновок суду першої інстанції помилковим виходячи із наступного.

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частини перша та друга статті 35 Закону № 898-IV).

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (пункт 8.6), від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (пункт 40) виснувала, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону № 898-IV реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону № 898-IV. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 41), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 40), від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 38)).

Разом із тим, за змістом частини другої статті 35 Закону № 898-IV визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону № 898-IV) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону № 898-IV), - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону № 898-IV, не погодили, а передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону № 898-IV (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 63), від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц (пункт 36)).

Отже, недотримання позивачем передбаченої статтею 35 Закону № 898-IV процедури подання вимоги про усунення порушень умов кредитного договору та договору іпотеки не є перешкодою для звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом проведення прилюдних торгів. Тому з моменту настання строку виконання основного зобов`язання у кредитора виникло право на звернення до суду із таким позовом.

Оскільки позивач обрав захист не шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку, а у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за рішенням суду, то відсутні підстави для твердження відповідачки про те, що він обрав неналежний спосіб захисту.

Саме такий правовий висновок міститься у постанові Великої Падати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі 755/13805/16-ц ( провадження № 14-208цс21).

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з помилковим врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, відтак судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи заявлені позивачем вимоги, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зокрема, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі зобов`язання позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором станом на час звернення позивача у справі до суду із вказаним позовом не є виконаними та складають заборгованість по кредитному договору в сумі 125 867, 51 доларів США, 313 479, 44 грн, що підтверджується також і наданими приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. доказами щодо перебування виконавчого листа №2-6575/12 від 08 травня 2013 року щодо ОСОБА_1 на примусовому виконанні та фактично не виконаним.

Оскільки боржником ОСОБА_1 зобов`язання у строки, визначені договором, не виконанні і він фактично продовжує користуватися коштами банку, тому колегія суддів вважає вимоги позивача про нарахування також 11 322,69 доларів США в порядку, визначеному ч.2 ст. 625 ЦК України, законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Апеляційний суд враховує, що на момент пред`явлення даного позову у грудні 2022 року заявлений позивачем спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідає вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», відтак приходить до висновку про можливість задоволення вимог, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону.

Таким чином, колегія суддів визнає законними та обґрунтованими позовні вимоги банку про звернення стягнення у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 в розмірі 137 014,03 доларів США (125867,51 + 11322,69 ) та 313 479,44 грн, на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.03.1998 року відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації в м. Києві, згідно з розпорядженням (наказом) № 1051 від 16.03.1998., зареєстрованого БТІ в м. Києва 02.04.1998 р. за № 7421; свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 7 від 12.07.2007 p., № 2у-1990, зареєстрованого Київським міським БТІ та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 16.07.2007 р. в реєстровій книзі № д.1941-5 за реєстровим № 7421, Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 7 від 12.07.2007 p., № 2у-1992, зареєстрованого Київським міським БТІ та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 16.07.2007 р. в реєстровій книзі № д.1941-5 за реєстровим № 7421, шляхом проведення прилюдних торгів (проведення електронного аукціону) під час примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рамках процедури виконавчого провадження з визначенням ринкової ціни предмету іпотеки при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Перевіряючи доводи представника відповідачів щодо пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду із вказаним позовом, то колегія суддів враховує наступні норми права та обставини справи.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою.

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actioinpersonam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actioinrem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки "піддається" впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань ОСОБА_1 , банк у 2012 році звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за кредитним Договором та заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2012 року вказаний позов було задоволено.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що банк реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки та в 2014 році звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, у зв`язку із законодавчою забороною звертати стягнення на предмет іпотеки за кредитними договорами, в яких предметом були валютні зобов`язання, вказані вимоги банку були залишені без задоволення.

Так, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2014 року у справі №753/13256/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 грудня 2014 року в задоволенні вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Ухвалюючи судові рішення у вказаній справи суди врахували, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-VII, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Разом із тим, згідно з Кодексом України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII, враховуючи зміни, внесені Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність із 21 квітня 2021 року.

23 квітня 2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-IX, відповідно до якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21 квітня 2021 року) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-IX, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року.

Отже, колегія суддів враховує те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на час звернення банку до суду із вказаним позовом цей Закон втратив чинність (23 вересня 2021 року), тому саме із вказаного моменту поновлено право банку на звернення до суду із вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, який забезпечував кредитні зобов`язання позичальника отриманих у валюті.

Крім того, апеляційний суд також враховує, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Оскільки на момент ухвалення апеляційним судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у справі звертаючись до суду із вказаним позовом поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 282,40 грн (а.с.78, т.1) та 10 923,60 грн при подачі апеляційної скарги, а всього 18 219 грн, тому вказані витрати підлягають стягненню із відповідачів пропорційно, тобто по 9 103 грн із кожного.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», подану представником Слісаренко Людмилою Леонідівною , задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року скасувати та ухвалити у вказаній справи нове судове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки, платників податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) перед Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк» (, місцезнаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1) за кредитним договором № 44/07/840 від 13 липня 2007 року в розмірі 137 014,03 дол. США (сто тридцять сім тисяч чотирнадцять доларів США 03 центи) та 313 479,44 грн. (триста тринадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять гривень 44 копійки), звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки, платників податків НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки, платників податків НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 ) на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.03.1998 року відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації в м. Києві, згідно з розпорядженням (наказом) № 1051 від 16.03.1998., зареєстрованого БТІ в м. Києва 02.04.1998 р. за № 7421; свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 7 від 12.07.2007 p., № 2у-1990, зареєстрованого Київським міським БТІ та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 16.07.2007 р. в реєстровій книзі № д.1941-5 за реєстровим № 7421, Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 7 від 12.07.2007 p., № 2у-1992, зареєстрованого Київським міським БТІ та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 16.07.2007 р. в реєстровій книзі № д.1941-5 за реєстровим № 7421, шляхом проведення прилюдних торгів під час примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рамках процедури виконавчого провадження з визначенням ринкової ціни предмету іпотеки при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки, платників податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічним Акціонерним Товариством Акціонерний Банк « Укргазбанк» (, місцезнаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 9103 грн із кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 березня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагеєв