№ 2/183/1092/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

за участю секретаря Устименко М.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, в якому просив суд:

-припинити право спільної часткової власності та визнати за ним право власності на нежитлове приміщення багатофункціонального призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40.7 кв.м. метрів в цілому;

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на підставі договору дарування від 25.08.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Бакою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1944, він набув у власність 15/17 часток нежитлового приміщення багатофункціонального призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За позивачем також зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:009:0326, площею 0,0012 га та земельної ділянки з кадастровим номером 3:03:009:0119, площею 0,2134 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником 2/17 часток нежитлового приміщення багатофункціонального призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , являється територіальна громада в особі Новомосковської міської ради Дніпропетровської області.

Площа всього нежитлового приміщення багатофункціонального призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , становить 40,7 кв.м., внаслідок чого 2/17 частини становить 4,8 кв.м., виділ яких в натурі не можливий, виходячи з технічних характеристик нежитлового приміщення.

Вартість 2/17 часток, згідно проведеної позивачем експертизи, становить 38200 грн., виходячи з ринкової вартості всього об`єкту у розмірі 323904,03 грн.

Враховуючи висновок судової будівельно-технічної експертизи, розділити нежитлове приміщення між співвласниками не можливо, частка територіальної громади є не значною, тому позивач сплатив грошову компенсацію за належну територіальній громаді частку нежитлового приміщення, та просить припинити право Новомосковської міської ради на частку у спільному майні, в такий спосіб.

У відзиві на позов представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що не зрозумілим залишолося питання, як ціла частина приміщення, яка до цього належала ОСОБА_2 стала становити 15/17 часток, які ОСОБА_1 прийняв у дар. ОСОБА_3 у 2011 році придбала цілу частку приміщення багатофункціонального призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 35,9 кв.м., а у 2023 році подарувала ОСОБА_1 лише 15/17 часток. Крім того, відповідач спростовує, що ця частка є не значною, та не може бути виділена в натурі, а визначена вартість у розмірі 38106,36 грн., є не обґрунтованою.

Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року відкрите провадження у справі (а.с. 41).

Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання представник позивача адвокат Олійник О.А. не з`явилася, звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала.

Представник Новомосковської міської ради надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, інших клопотань не було подано

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду подано копію договору дарування від 25 серпня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Бакою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1944, у відповідності до якого ОСОБА_1 набув право власності на 15/17 часток у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення багатофункціонального призначення, котре розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Відомості про реєстрацію права власності на означене нежитлове приміщення за ОСОБА_1 внесені до Єдиного реєстру речових прав (а.с. 8).

За позивачем також зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:009:0326, площею 0,0012 га та земельної ділянки з кадастровим номером 3:03:009:0119, площею 0,2134 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними витягами з державного реєстру речових прав (а.с. 9,10).

Суд бере до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що ОСОБА_3 набула у власність цілу частку нежитлового приміщення, однак матеріали справи містять інформаційну довідку, з якої вбачається, що 19.12.2011 року за ОСОБА_3 було зареєстролванео право спільної часткової власності на 15/17 часток нежитлового приміщення загальною площею 40,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Така державна реєстрація була здійснена на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , вданого виконавчим комітетом Новомосковської міської ради 19.12.2011 року (а.с. 18,19).

Технічний опис майна 15/17 часток складається з приміщення 2 площею 13,0 кв.м., туалету 3 площею 1,8 кв.м., умивальнику 4 площею 2,0 кв.м., приміщення 5 площею 19,1 кв.м.

За підрахунками суду загальна площа приміщень, які входять до складу 15/17 часток становить 35,9 кв.м., на яких наполягає представник відповідача, в той час, як всього площа нежилого приміщення № 25 становить 40,7 кв.м.

Матеріали справи не містять доказів про визнання недійсним свідоцтва про право власності, яке видавалося виконавчим комітетом Новомосковської міської ради попередньому власнику нежитлового приміщення ОСОБА_3 , як і не містять відомостей про скасування державної реєстрації права власності на конкретний об`єкт, а тому посилання представника відповідача на незрозумілість набуття права власності ОСОБА_3 на 15/17 часток є не доречним, ці обставини не підлягає встановленню при розгляду цієї справи.

В свою чергу, відповідачем не спростовано, що власником 2/17 часток означеного приміщення є відповідна територіальна громада в особі Новомосковської міської ради.

Подані позивачем технічний паспорт на нежитлове приміщення та звіт про незалежну оцінку в достатній мірі доводять обставини, що унеможливлюють виділення в натурі 2/17 часток у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення багатофункціонального призначення, котре розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Правовідносини, що регулюють припинення права на частку у спільному майні, визначені наступними нормами закону.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 321 ЦК України).

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити дотримання їх точності. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

За змістом статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, сформульованої у постанові від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс14 визначальною обставиною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників є те, чи буде істотною шкода завдана внаслідок такого припинення.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».

Перелічені вище докази беззаперечно доводять наявність всіх обставин для припинення права на 2/17 частки нежитлового приміщення, визначені ст. 365 ЦК України, а саме частка є незначною і не може бути виділена в натурі, саме нежитлове приміщення є неподільним. Припинення права на частку не завдасть жодної шкоди інтересам територіальної громади, яка, в даному випадку, отримає грошову компенсацію за частку нерухомого майна.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 263, 265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, - задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності Новомосковської міської ради Дніпропетровської області на 2/17 частки нежитлового приміщення багатофункціонального призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,7.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/17 частки нежитлового приміщення багатофункціонального призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,7.

Присудити на користь Новомосковської міської ради грошову компенсацію у розмірі 38200 гривень (тринадцять вісім тисяч двісті гривень) вартості 2/17 часток нежитлового приміщення багатофункціонального призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,7, що знаходиться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області по квитанції № 190434338 від 14 лютого 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

відповідач Новомосковська міська рада , , місцезнаходження: вул..гетьманська, 14, м.Новомосковськ, Дніпропетровська область.

Суддя Сорока О.В.