ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м.Суми

Справа №589/3669/23

Номер провадження 22-ц/816/410/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Головне управління Національної поліції в Сумській області, Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Сумській області та ОСОБА_1

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2023 року, в складі судді Сидорчука О.М., ухвалене у м.Шостка,

в с т а н о в и в:

11 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області про відшкодування моральної шкоди завданої надмірною тривалістю досудового розслідування.

Свої вимоги мотивувала тим, що в провадженні слідчого відділу Шосткинського районного управління ГУНП в Сумській області перебувають кримінальні провадження №0000020 внесене до ЄРДР 09.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (за фактом вчинення посадовою особою Управління освіти Шосткинської міськради підробки офіційного документа - довідки про розмір заробітної плати) та кримінальне провадження №0000112 внесене до ЄРДР 21.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України (за фактом невиконання постанови Сумського апеляційного суду від 04.05.2020 в частині зобов`язання здійснення виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 135092,20 грн.) Вона в цих кримінальних провадженнях має процесуальний статус потерпілої.

Вказує, що протягом 2021-2023 років неодноразово письмово зверталась на адресу керівника Сумської обласної прокуратури та керівника Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області. Вважає, що досудове розслідування у вищевказаних кримінальних провадженнях є невиправдано довгим - більше трьох років, незважаючи на відсутність складності у встановленні осіб, що вчинили вищевказані кримінальні правопорушення.

Зазначає, що суб`єктом, відповідальним перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом є Головне управління Національної поліції в Сумській області, як особа, відповідальна за здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000020 від 09.04.2021 та кримінальному провадженні №0000112 від 21.07.2020.

Вона протягом трьох років вимушена шукати докази винуватості посадових осіб Управління освіти Шосткинської міськради і Комунальної організації (установа, заклад) «Шосткинський навчально - виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 6 - дошкільний навчальний заклад ім. Героя Радянського Союзу Колодко М.О. Шосткинської міської ради Сумської області», надавати докази до матеріалів кримінального провадження, спонукати слідчих до вчинення процесуальних дій. Це спричиняє їй значних хвилювань, витрат особистого часу, зміни звичного ритму та розпорядку життя.

Посилаючись на викладене, а також на те, що бездіяльність органу досудового розслідування спричинила їй моральну шкоду, просила стягнути на її користь моральну шкоду, завдану надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000020 та № 0000112 в сумі 50000 грн.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2023 року стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000112 та №0000020 в сумі 15000 гривень.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Сумській області, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що твердження позивача стосовно заподіяння моральних втрат не доведено належними та допустимими доказами. Сам факт того, що злочин не розкрито, досудове розслідування не доведено до направлення обвинувального акту до суду, а також не вручення підозри нікому з фігурантів справи в рамках кримінальних проваджень, не свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачу, а також не має причинно-наслідкового зв`язку із заподіяною моральною шкодою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди до 50000 грн.

Доводить, що розмір моральної шкоди судом визначено невірно, оскільки наявні підстави для відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Сумській області Державна казначейська служба України спростовує доводи скарги ОСОБА_1 , вважає її необґрунтованою і просить відмовити в її задоволенні, а апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області підтримує та просить задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Сумській області підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 квітня 2023 року відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 09.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 (кримінальне провадження № 0000020). Короткий виклад обставин: посадові особи управління освіти Шосткинської міської ради підробили офіційні документи - довідки про заробітну плату.

Також встановлено, що 21.07.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 (кримінальне провадження № 0000112). Короткий виклад обставин: невстановлені особи умисно не виконують постанову Сумського апеляційного суду від 04.05.2020 у частині зобов`язання виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 135092 грн. 20 коп.

З наданої відповідачем довідки судом встановлено, що у вищевказаних кримінальних провадженнях процесуальні дії (в переважній більшості направлення запитів) відбувались приблизно раз на місяць.

З наданої відповідачем довідки вбачається, що у кримінальному провадженні № 0000020 лише 30.04.2023, тобто через два роки після внесення відомостей до ЄРДР, допитано як свідка головного бухгалтера управління освіти Шосткинської міської ради Оснач О.К., а 12.06.2023 допитано як свідка начальника управління освіти Шосткинської міської ради Сергейко Н.О., причетних до видачі довідки про заробітну плату.

Володіючи інформацією про осіб, які підписали документ, що є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та достовірно знаючи, яка саме особа є керівником боржника та відповідальна за виконання постанови Сумського апеляційного суду від 04.05.2020, слідчий не допитав цих осіб та не встановив наявність чи відсутність умислу на вчинення вищевказаних протиправних дій.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що тривалість досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000112 та № 0000020 є надмірною, оскільки більше трьох років досудового розслідування не встановлено і не допитано керівника боржника, який є відповідальним за виконання рішення постанови Сумського апеляційного суду від 04.05.2020, не з`ясовано його суб`єктивне ставлення до необхідності виконувати рішення суду, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання (ст. 129-1 Конституції України). Так само, допит у кримінальному провадженні № 0000020 посадових осіб управління освіти Шосткинської міської ради більше ніж через два роки після внесення відомостей до ЄРДР вказує на хаотичність досудового розслідування, що призвела до його надмірної тривалості.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Сумській області, яка полягає в тому, що ОСОБА_1 , яка має у вищевказаних кримінальних провадженнях статус потерпілої, розраховувала на здійснення швидкого, повного та неупередженого розслідування, однак, цього не відбулось: протягом 3 років у кримінальному провадженні №0000112 та протягом 2 років 5 місяців у кримінальному провадженні №0000020 не вирішено питання ані про повідомлення про підозру, ані про закриття кримінальних проваджень за відсутності складності, великої кількості учасників та відсутності будь-яких призначених судових експертиз.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно з ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, спричиненої бездіяльністю органу державної влади, що здійснює досудове розслідування, то, відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17).

Відповідно до ч.1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи, відповідно, їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим, орган державної влади або орган місцевого самоврядування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17).

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ефективність національного засобу правового захисту за змістом ст. 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати ст. 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту узв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, ґарантованих статтею 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява №66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Так, за умови встановлення фактів, на які посилається позивач як на підставу позову, а саме на неефективність та надмірну тривалість досудового розслідування кримінальних проваджень, які не є складними, то надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю постійного звернення до органів досудового розслідування, прокуратури і, як наслідок, неможливістю довести законність вимог.

У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Висновок про можливість відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження викладений у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19, який підтриманий Верховним Судом у постановах від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18, від 23 лютого 2022 року в справі №646/5368/19.

У цій справі суд встановив, що досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0000112 та № 0000020 розпочато 21.07.2020 року та 09.04.2021 року і не закінчено на день ухвалення судом першої інстанції рішення у справі (08 листопада 2023 року), тобто триває понад 3 роки та 2 роки 6 місяців. При цьому позивачка неодноразово письмово зверталась до керівника Сумської обласної прокуратури та керівника Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області щодо неефективного проведення досудового розслідування, але її звернення позитивного результату не мали.

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів враховує, що у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є протиправна бездіяльність органів досудового розслідування щодо проведення необхідної перевірки заяви ОСОБА_1 про злочини, яка призвела до надмірної тривалості досудового розслідування кримінальних проваджень за її заявами та не встановлення істини у справі, що поза розумним сумнівом, негативно впливає на моральний стан позивача ОСОБА_1 , як потерпілої, завдаючи їй моральної шкоди. Тому, колегія суддів погоджується із висновком суду щодо доведення позивачем наявності спричинення їй моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Сумській області таких висновків суду не спростовують.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У частині 3 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів вважає, що виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з огляду на характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню до 2000 грн.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн не знайшли свого підтвердження, тому її апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Сумській області задоволена частково, на 86,7%, слід компенсувати Головному управлінню Національної поліції в Сумській області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд справи в сумі 1396,20 грн (1610,40 грн х 86,7 % : 100%, де 1610,40 грн - розмір сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги).

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2023 року змінити.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000112 та №0000020 в сумі 2000 гривень.

Компенсувати Головному управлінню Національної поліції в Сумській області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд справи у розмірі 1396 гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов