Житомирський апеляційний суд
Справа №274/8482/23 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Талько О.Б.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/8482/23 за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа - Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Бердичівсього міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Корбут В.В. в м. Бердичів,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, у якій з урахуванням уточненої заяви, просила:

- встановити факт народження дитини чоловічої статі - ОСОБА_4 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, мати дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, батько дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився у м. Ангрен Ташкентська УРСР;

- встановити факт народження дитини чоловічої статі - ОСОБА_5 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, мати дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, батько дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився у м. Ангрен Ташкентська УРСР;

- встановити факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_6 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, мати дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, батько дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився у м. Ангрен Ташкентська УРСР.

В обґрунтування заяви зазначала, що ОСОБА_1 проживала спільно зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_2 з 2006 року в смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим без реєстрації шлюбу. Вказує, що в сім`ї до 2014 року народилося троє дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Зазначає, що після окупації російською федерацією Автономної Республіки Крим в них народилося ще троє дітей, проте вони відмовилися отримувати документи російської федерації про народження цих дітей, проте згодом діти були зареєстровані та отриманні свідоцтва про народження. Стверджує, що ОСОБА_2 (батько дітей) брав участь у бойових діях на боці України у добровольчому батальйоні до початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, з початком такого вторгнення ОСОБА_1 разом з шістьма дітьми покинула територію України за допомогою волонтерів. Стверджує, що під час переїзду були втрачені документи про народження дітей, а тому встановлення фактів народження дітей необхідно для отримання свідоцтв про народження дітей. Враховуючи викладене просила задовольнити заяву.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим дитини чоловічої статі - ОСОБА_4 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, громадянка України, батьком якого є ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Ангрен Ташкентська область Узбецька РСР, громадянин України. Встановлено факт народження ІНФОРМАЦІЯ_4 у смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим дитини чоловічої статі - ОСОБА_5 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, громадянка України, батьком якого є ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Ангрен Ташкентська область Узбецька РСР, громадянин України. Встановлено факт народження ІНФОРМАЦІЯ_5 у смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим дитини жіночої статі - ОСОБА_6 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, громадянка України, батьком якої є ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Ангрен Ташкентська область Узбецька РСР, громадянин України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Бердичівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд в межах розгляду заяви про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України має надати оцінку поданим заявниками доказам. Зокрема, зазначає, що доказами, які підтверджують факт народження особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України можуть бути: пояснення заявників, письмові свідчення очевидців, речові докази, зокрема звуко і відеозаписи, висновки експертів, копії медичного свідоцтва про народження дитини, свідоцтво про народження, яке було видане на тимчасово окупованій території України окупаційними органами ДРАЦС. Вказує, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, судом першої інстанції не перевірено та не витребувано документів на підтвердження повноважень представника ОСОБА_3 , не досліджено і не надано оцінки поданим доказам у їх сукупності, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

29 лютого 2024 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції погодився з тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт народження дітей, факт реєстрації їх народжень та визначення їх походження від заявників, разом з тим у судовому засіданні були допитані свідки, які підтвердили вказані вище обставини. Вказує, що між нею, як адвокатом та ОСОБА_1 , як клієнтом було укладено 28.11.2023 письмовий договір про надання професійної правничої допомоги, який було підписано клієнтом та надіслано на електронну адресу адвоката - 29.11.2023. Стверджує, що 05.12.2023 ОСОБА_1 на адресу адвоката було направлено лист, в якому містився оригінал договору про надання професійної правничої допомоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою України. З 22.03.2008 по 12.02.2018 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . З 12.02.2018 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Наведене підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 від 20.03.2008.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином України. З 03.02.1998 по 12.02.2018 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . З 12.02.2018 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Наведене підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 від 17.02.1998.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Наведене підтверджується копіями свідоцт про народження серії НОМЕР_3 від 17.01.2008, серії НОМЕР_4 від 04.03.2011 та серії НОМЕР_5 від 13.08.2013.

Відповідно до відповіді Державної прикордонної служби України №91-61740/18/23 від 14.12.2023 вбачається, що відомостей щодо перетинання територією України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 у період з 24.02.2022 по 14.12.2023 в базі даних не виявлено.

Задовольняючи заяву про встановлення факту народження дітей, суд першої інстанції виходив з того, що в сукупності обставини, про спільне батьківство ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо трьох дітей, однакову зареєстровану адресу їхнього місця проживання, народження інших трьох дітей на території окупованої Автономної Республіки Крим, втрату документів про народження цих дітей, виданих органом влади російської федерації підтверджені документально.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Пунктом 18 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення про те, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Частиною 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

З матеріалів справи встановлено, що згідно відміток паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останні з 12.02.2018 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник заявників стверджує, що діти: ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 народився - ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 народилася - ІНФОРМАЦІЯ_5 , але доказів поважності причин несвоєчасного, тривалого не виконання обов`язків, передбачених частинами 3, 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та ч. 1 ст. 144 Сімейного Кодексу України, суду не надано.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно з положеннями ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по-батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Статтею 315 ЦПК України визначено, що судом може бути встановлено факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (ч. 1 ст. 122 СК України).

Статтею 144 СК України передбачено обов`язок батьків невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Також Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими російською федерацією з 20 лютого 2014 року (ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання спричиняє серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, від 07 вересня 2022 року у справі №759/5313/21 та від 29 березня 2023 року у справі №753/8033/22.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду.

Рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні норм процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Станом на час розгляду даної справи Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою російською федерацією. Відповідно на вказаній території органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що виключає можливість зареєструвати факт народження у встановленому законом порядку за місцем народження дитини.

Звертаючись із заявою до суду заявники просили:

- встановити факт народження дитини чоловічої статі - ОСОБА_4 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, мати дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, батько дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився у м. Ангрен Ташкентська УРСР;

- встановити факт народження дитини чоловічої статі - ОСОБА_5 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, мати дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, батько дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився у м. Ангрен Ташкентська УРСР;

- встановити факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_6 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, мати дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт. Приморський м. Феодосія Автономна Республіка Крим, батько дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився у м. Ангрен Ташкентська УРСР.

На підтвердження факту народження дітей заявниками надано лише фото світлин із зображенням дітей.

Проте, наведені докази не можуть вважатися належними, достатніми та достовірними доказами на підтвердження того, що зображені на них діти народжені ОСОБА_1 , як і доказом того, що ОСОБА_2 є батьком дітей, будь-яких інших доказів заявниками не було надано.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Пунктами 3 та 4 частини 5 статті 12 ЦПК України також передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

На виконання вимог п.3, п.4 ч.5 ст.12 ЦПК суд апеляційної інстанції сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив заявникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх права та обов`язки. Зокрема, їх право заявити клопотання про проведення генетичної експертизи. При цьому, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були попереджені про наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій.

Однак заявники після виконання апеляційним судом вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України будь-яких клопотань про призначення генетичної експертизи не заявляли.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вимог заяви і того факту, що заявники є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що без встановлення факту, про який просять заявники, малолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 можуть бути обмежені у праві на освіту, медичну допомогу, соціальну допомогу та інші права, необхідні для їх благополуччя, оскільки немає жодних документів, і такий юридичний факт необхідний для отримання відповідних документів для дітей. У відповідності до положень Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тому, заявникам необхідно звернутися до суду з позов про встановлення материнства та батьківства, і у випадку задоволення позову звернутися до органів державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про проведення державної реєстрації народження дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні вимог заяви.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні апеляційної скарги апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 2 725,20 грн., який підлягає стягненню із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), тобто по 1362,60 грн з кожного.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по 1362,60 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 25 березня 2024 року.

Головуючий

Судді