Провадження № 2/712/1127/24
Справа № 712/302/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі КАПЛЯ А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради (адреса: м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького 36) про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності, посилаючись на те, що серед громадян, які взяли участь у приватизації кв. АДРЕСА_2 , зокрема є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

На момент приватизації житлового фонду, а саме станом на 2003 рік позивачу виповнилось 13 років, тобто він був неповнолітнім. Він не міг вільно виражати свою волю відносно приватизаційного процесу.

На сьогоднішній день, отримавши відповідь від Відповідача на адвокатський запит виявився наступний факт, що на Заяві, яка фактично є документом про волевиявлення щодо приватизації немає підпису від імені Позивача, як то вимагає Закон, та про що говорить практика суду, що в свою чергу змушує звертатись з позовом до суду.

Даний факт вбачається з відповіді Відповідача № 347 - 01 - 21 від 11.01.2023 року, а саме з доданих до відповіді документів, а точніше відсутності в заяві підпису навпроти прізвища Позивача, щодо його волі на використання приватизації.

Вказує, що на сьогоднішній момент, він позбавлений можливості в повному обсязі скористатися своїм правом на приватизацію, адже вважає, що приватизація, яка відбулась в минулому, відбулась з порушенням, які суттєво впливають наразі на його права.

У зв`язку з цим, просить скасувати частково рішення Соснівської районної ради у м. Черкаси від 05.11.2003 року за №833 в частині передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_4 та скасувати частково свідоцтво від І5.01.2004 року за Серії САА № 203786 про право власності на квартиру АДРЕСА_2 виданого на ім`я ОСОБА_4 .

Ухвалою від 18 січня 2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом)сторін та призначено по справі судове засідання.

Адвокат позивача ОСОБА_5 до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що в 2004 році проведено приватизацію кв. АДРЕСА_2 .

Приватизацію державного житлового фонду в Україні у 2003 році здійснювалася відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян № 56 від 15.09.1992 року (діяло до 29.012010 року).

Передача у приватну власність квартири за вказаною вище адресою (шляхом її приватизації) здійснена підставі розпорядчого документу (рішення) виконавчого комітету Соснівської районної у м. Черкаси ради від 05.11.2003 за № 883.

Серед громадян, які взяли участь у приватизації кв. АДРЕСА_2 , зокрема є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позивач у своєму позові вказує на те, що на момент приватизації житлового фонду, а саме станом на 2003 рік йому виповнилось 13 років, тобто він був неповнолітнім. Він не міг вільно виражати свою волю відносно приватизаційного процесу. На Заяві, яка фактично є документом про волевиявлення щодо приватизації немає підпису від імені Позивача, як того вимагає Закон, що в свою чергу змушує звертатись з позовом до суду.

З відповіді Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 11 січня 2023 року № 347-01-21 вбачається, що згідно з офіційним тлумаченням Закону ОСОБА_4 частково використав своє право на приватизацію державного житлового фонду у розмірі 22,5 кв.м., що в грошовому еквіваленті складає 3,93 грн. При номінальній вартості житлового чеку у 4,20 грн., залишок складає 0,27 грн. Архівна приватизаційна справа на квартиру АДРЕСА_2 має документи, які були визначені чинним законодавством про приватизацію державного житлового фонду станом на 05.112003 року. В архівних документах зберігаються: копія свідоцтва про право власності на нерухоме майн від 15.01.2004 року, розрахунок площі квартири (будинку) що безоплатно приватизується, Заява № 30636, довідка про склад сім`ї наймачів ізольованої квартири та займані ними приміщення від 04.09.2003 року № 7836.

Отже, судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_4 , 1990 року народження, на час приватизації, тобто 2003 року, був неповнолітнім. На Заяві, яка фактично є документом про волевиявлення щодо приватизації немає підпису батька чи матері саме від імені Позивача, як того вимагає Закон. Вказані обставини визнаються відповідачем.

Згідно із довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ним приміщення, №7836 від 04.09.2003, видана КП ВЖ РЕУ-7 у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - ОСОБА_2 , 1960 року народження, ОСОБА_3 , 1965 року народження, та ОСОБА_4 , 1990 року народження.

ОСОБА_2 подано керівнику органу приватизації Соснівського району заяву про оформлення передачі в спільну сумісну власність квартири, що займають без розподілу долей власності між членами сім`ї.

Відповідно до рішення Соснівської районної ради у м. Черкаси від 05.11.2003 року за №833, задоволено прохання ОСОБА_2 та передано вказану квартиру в спільну сумісну власність.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 15 січня 2004 року Соснівським райвиконкомом, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Позивач вказує, що на сьогоднішній момент, він позбавлений можливості в повному обсязі скористатися своїм правом на приватизацію, адже вважає, що приватизація, яка відбулась в минулому, відбулась з порушенням, які суттєво впливають наразі на його права.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід скасувати частково рішення Соснівської районної ради у м. Черкаси від 05.11.2003 року за №833 в частині передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_4 та скасувати частково свідоцтво від І5.01.2004 року за Серії САА № 203786 про право власності на квартиру АДРЕСА_2 виданого на ім`я ОСОБА_4 , оскільки приватизація була проведена з суттєвим порушенням.

Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини, їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, забезпечення прав є головним обов`язком держави.

Відповідно до вимог статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Як вбачається з рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянки щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"(справа про безоплатну приватизацію житла N 1-38/2010 від 10 червня 2010 року), приватизація державного житлового фонду не є обов`язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк передбачений чинним законодавством. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі N 6-121цс13.

Приватизація спірної квартири відбувалася у 2003 році, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян № 56 від 15.09.1992 року (діяло до 29.012010 року).

У відповідності до ч. 1ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Згідно з пунктом 5 Положення № 56 передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

У відповідності до ч. ч. 3, 5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до частини 5статті 8 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Отже, виходячи з норм законодавства, яке регламентувало час спірних відносин, приватизацію державного житлового фонду, вбачається, що право особи на безоплатну приватизацію є правом абсолютним, тобто таким, що залежить лише від її волі і не може бути заперечене жодною посадовою чи службовою особою. Тому актом здійснення цього права слід вважати подання заяви про приватизацію. Відповідно, така заява має трактуватися як підстава для набуття права власності на житло. При цьому участь у приватизації займаного державного (комунального) житла приймають наймач та члени його сім`ї, тобто всі зареєстровані у цьому житловому приміщенні особи, що проживають у ньому. Відмова від участі у приватизації житла осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні не передбачалась. Питання згоди малолітніх або неповнолітніх членів сім`ї, які проживали в житлі, яке приватизується, законодавством не визначено.

Преамбулою Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" зазначено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні збереженні існуючого житла.

Проведеною приватизацією квартири, вказана мета не досягнута, а навпаки приватизація створила перешкоди в здійсненні права на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі. Рішення про передачу житла у приватну власність було прийнято не позивачем, без врахування його дійсних інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Чинним законодавством України, зокрема ст. 203 ЦК України, визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

При цьому, ч. 2ст. 328 ЦК України регламентовано, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається зі ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Враховуючи те, що приватизація житлового фонду не є обов`язком позивача, а правом, волевиявлення позивача не було здійснено під час приватизації квартири і вказаний правочин не відповідає його дійсній волі, і здійснено без його участі, порушує його право на отримання повноцінного житла, а визнання недійсним та скасування рішення та свідоцтва не призведе до порушення прав на житло інших осіб та інтересів держави в особі органів, на які покладено функцію здійснення приватизації, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. ст.ст.12,13,200,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 316, 328 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Скасувати частково рішення Соснівської районної ради у м. Черкаси від 05.11.2003 року за №833 в частині передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_4 .

Скасувати частково свідоцтво від І5.01.2004 року за Серії САА № 203786 про право власності на квартиру АДРЕСА_2 виданого на ім`я ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: