РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/120/24

Провадження №2/568/109/24

26 березня 2024 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області:

суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

розглянувш за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області,

ОСОБА_2

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області та ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .?

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3 . За час свого життя її баба ОСОБА_4 24.01.1992 року склала заповіт, яким заповіла на її користь все своє майно.

На її звернення до нотаріальної контори, приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , оскільки нею пропущений строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, існують розбіжності в написанні прізвища спадкодавця в свідоцтві про смерть та в заповіті на спадковий будинок.

Зазначає, що після смерті ОСОБА_3 27.06.2003 р. вона вступила в управління та володіння спадковим майном в порядку ст. 549 ЦК України (в редакції від 1963 р.), користувалась спадковим будинком, земельною ділянкою, сплачувала податки, отримала в своє розпорядження ощадні книжки на ім`я померлої.

Ухвалою від 01.02.2024 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 21.02.2024 р. відкладено підготовче засідання.

Ухвалою від 12.03.2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

В судове засідання відповідач Крупецька сільська рада не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі його представника. Позовні вимоги визнає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає.

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд враховує наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрацій актів про смерть Боротинської сільської ради Радивилівського району зроблено запис №13 та видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 28.06.2003 р.

На випадок своєї смерті спадкодавець 24.01.1992 р. склала заповіт, посвідчений секретарем

виконкому сільської (селищної) ради, відповідно до якого вона заповіла все свої майно ОСОБА_5 .

04.02.2002 р. ОСОБА_3 склала ще один заповіт на користь ОСОБА_2 , яким заповіла йому право на земельний сертифікат (пай).

За заявою спадкоємця ОСОБА_2 (відповідача у справі), після смерті ОСОБА_3 , державним нотаріусом Забожною Л.Л. заведено спадкову справу № 36626795. та 23.05.2005 р. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) в землях КСП "Зоря" с. Боратин, Радивилівського району, Рівненської області отримав ОСОБА_2 .

18.07.2023 р. у зв`язку з втратою оригіналу заповіту від 24.01.1992 р., складеного спадкодавцем на користь ОСОБА_5 , старостою Боратинського старостинського округу Козіцькій Л.О. видано дублікат заповіту, який зареєстрований у реєстрі № 11.

Постановою від 17.11.2023 р. державний нотаріус ОСОБА_6 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , оскільки існують розбіжності у написанні прізвища спадкодавця: у свідоцтві про смерть вказано « ОСОБА_7 », а у дублікаті заповіту та у виписці з погосподарської книги - " ОСОБА_8 ". Крім того, нотаріус зазначив, що ОСОБА_1 не зверталася своєчасно з заявою про прийняття спадщини, тобто протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 16.01.2024 р. у справі № 568/1848/23 встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є бабою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено факт, що спадкодавцем у заповіті від імені ОСОБА_3 , посвідченому 24.01.1992 р., секретарем виконкому сільської (селищної) Ради депутатів трудящих, зареєстрованому у книзі запису нотаріальних дій № 2 та у дублікаті цього заповіту від 18.07.2023 року, виданому старостою Боратинського старостинського округу, зареєстрованому у реєстрі № 11 є ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Крупецької сільської ради №184 від 04.08.2023 р. ОСОБА_1 проживала зі своєю бабою ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 прийняла спадщину протягом 6 місяців з дня смерті баби, а саме: зробила поточний ремонт будинку, обробляла земельні ділянки, сплачувала встановлені платежі і збори.

З довідки Боратинської сільської ради №183 від 04.08.2023 р. вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі № 1, особовий рахунок № НОМЕР_2 за 2001-2005 р., АДРЕСА_1 значиться домоволодіння, яке належало ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не проводилась.

Згідно з витягом з погосподарської книги №1 по особовому рахунку № НОМЕР_2 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 , збудований в 1946 році.

Відповідно до довідки №10-11/849 від 26.03.2024 р. станом на 27.06.2003 р. і до сьогоднішнього дня, за адресою: АДРЕСА_1 відсутні зареєстровані особи.

Звертаючись в суд з цим позовом, позивач вказує, що вона фактично прийняла спадщину після смерті баби, однак, свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не отримала через відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, яке не зареєстровано у Державному реєстрі нерухомості.

Позивачка не має іншого способу, крім судового, отримати право установлюючи документи на спадковий будинок.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок або споруду та з`ясовувати питання коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з наступними змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав не залежно від державної реєстрації будинковолодіння.

Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13; постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18); постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі №640/21456/18 (провадження №61-18157/19).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались, як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, технічним паспортом на будівлю, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок, сплатою податків, реєстрацією тощо.

Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

З технічного паспорта на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що власником вказаного будинку є ОСОБА_3 , будинок побудовано в 1946 р. Самовільно зведені будівлі та споруди - відсутні, самовільні переобладнані приміщення - відсутні.

Реєстрація будинку проведена у погосподарській книзі Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області, що підтверджено випискою № 183 від 04.08.2023 р.

Таким чином, здійснення запису у погосподарській книзі Крупецької сільської ради щодо будинковолодіння: АДРЕСА_1 та наявний технічний паспорт на цей будинок, виконаний уповноваженим на це органом, визнавались владою як акти, що підтверджують право приватної власності.

Отже, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_3 , увійшов до складу спадщини.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (чинного на час відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Слід відмітити, що на відміну від діючого Цивільного кодексу України, згідно норм Цивільного кодексу Української РСР, який на сьогодні втратив чинність, для того щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, без подання відповідної заяви до нотаріальної контори, останній повинен протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступити в управління або володіння спадковим майном.

Довідкою Крупецької сільської ради №184 від 04.08.2023 р. підтверджено, що спадкоємець ОСОБА_1 проживала зі своєю бабою ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 , прийняла спадщину протягом 6 місяців з дня смерті баби, а саме: зробила поточний ремонт будинку, обробляла земельні ділянки, сплачувала встановлені платежі і збори.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 фактично вступила в управління майном померлої ОСОБА_3 , отримала в своє розпорядження ощадні книжки на ім`я померлої, відповідні квитанції на оплату житлово-комунальних послуг та інші документи, видані на ім`я ОСОБА_3 ; здійснювала оплату податків та необхідних платежів; від прийняття спадщини згідно із ст.553 ЦК України (редакція Кодексу 1963 р.) не відмовлялась, суд дійшов висновку, що позивач вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , прийняла спадщину після смерті баби ОСОБА_3 відповідно до ст.. 549 ЦК УРСР, але оформити своє право на будинок, за адресою: АДРЕСА_1 не має можливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141-142, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 605,6 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605,6 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , виданий 21.03.2002 р. Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області)

Відповідач: Крупецька сільська рада Дубенського району Рівненської області (35541, Рівненська область, Дубенський район, с. Крупець, вул.Довга, 68, );

ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Повний текст виготовлено 26.03.2024 р.

Суддя А.О. Сільман