КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/13313/23

номер провадження: 22-ц/824/890/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року у складі судді Катющенко В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція»), третя особа: ОСОБА_2 , в якому просила:

зобов`язати ТОВ «Євро-Реконструкція» доповнити помісячні рахунки на оплату послуги постачання теплової енергії показаннями вузлів обліку (будинкового лічильника) теплової енергії на початок та кінець розрахункового періоду;

стягнути з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь ОСОБА_1 6 500 грн 00 коп. або у розмірі, встановленому судом, як компенсацію моральної шкоди, заподіяної тривалим порушенням відповідачем чинного законодавства та прав споживачів.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою судді першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити для розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зміст позовних вимог, викладених у позовній заяві, не свідчить про те, що вони не мають відношення до позивачки. Вказує, що суддя першої інстанції дійшов помилкового висновку, що подаючи цей позов, ОСОБА_1 мала надати суду довіреність на право представництва інтересів третьої особи, однак не надала її, оскільки ці висновки судді не відповідають нормам права та фактичним обставинам справи.

Зазначає, що третя особа: ОСОБА_2 не заявляє жодних позовних вимог у цьому позові, є дієздатною і може сам відстоювати свою позицію і права у суді. Закон не вимагає надання довіреності від третьої особи стороні, на боці якої вона виступає, та вказує, що така довіреність на її ім`я від третьої особи була надана у системі «Електронний суд» 06 вересня 2023 року.

Вказує, що в оскаржуваній ухвалі суддя першої інстанції ставить під сумнів надані ОСОБА_1 письмові докази на тій підставі, що вони отримані третьою особою, і що це свідчить про те, що позов подано в інтересах третьої особи. Проте, такий висновок суду є передчасним і протирічить нормам процесуального права.

Також вказує, що письмові докази, на які вона посилається у позовній заяві, покликані показати позицію відповідача щодо відсутності інформації про показання будинкового лічильника тепла у помісячних рахунках на оплату послуг теплопостачання. Частина з них є офіційними листами, адресованими ОСББ «Окіпної 3-В», а частина - особисті звернення третьої особи до відповідача та офіційні відповіді на ці звернення. Вказані докази носять допоміжний характер. Зазначає, що основними доказами її порушеного права є посилання на порушення норм Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та наказ Міністерства розвитку громад та територій України №23 від 31 січня 2020 року «Вимог до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», які у сукупності є достатніми для встановлення факту порушення прав позивача та їх захисту шляхом задоволення позовних вимог судом.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак суддя першої інстанції прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суддя першої інстанції керувався п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України й виходив із відсутності у матеріалах позовної заяви доказів, що підтверджують повноваження позивачки ОСОБА_1 , як представника третьої особи, а також відсутності доводів та обґрунтувань в частині вимог, що стосуються безпосередньої особи позивачки, у розрізі наведених спірних правовідносин. Тобто позивачка не має процесуальної дієздатності, оскільки звернулася до суду в інтересах третьої особи.

Проте з такими висновками судді першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Вимоги до форми і змісту позовної заяви викладені у ст.175 ЦПК України, згідно вимог якої у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (ч.1 ст.175 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно з п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності або підписано особою, яка не має право її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Євро-Реконструкція», третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживачів.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що даний позов подається до відповідача ТОВ «Євро-Реконструкція» через порушення прав споживачів при наданні послуг у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власницею якої є позивачка. Вважає, що відповідач, у порушення ч.3 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», незаконно приховуючи інформацію чи обмежуючи/утруднюючи доступ до неї про показання приладів обліку, на підставі якої він здійснює нарахування плати за спожиту послугу теплопостачання, ставить її, як споживача, і гірші умови, ніж є для тих споживачів, які отримують усю достовірну і повну інформацію про послугу, у відповідності до вимог чинного законодавства.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила: зобов`язати ТОВ «Євро-Реконструкція» доповнити помісячні рахунки на оплату послуги постачання теплової енергії показаннями вузлів обліку (будинкового лічильника) теплової енергії на початок та кінець розрахункового періоду; стягнути з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь ОСОБА_1 6 500 грн 00 коп. або у розмірі, встановленому судом, як компенсацію моральної шкоди, заподіяної тривалим порушенням відповідачем чинного законодавства та прав споживачів.

Виходячи з системного аналізу норм права предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу.

З аналізу норм процесуального права вбачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

За змістом ст.ст.13, 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови у задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.

При вирішенні питання про прийняття позовної заяви суддя лише перевіряє, чи має заявник, відповідно до ст.4 ЦПК України право на порушення справи, чи відповідають форма і зміст заяви вимогам, чи дотримані правила підсудності та чи не має інших, встановлених законом перешкод для порушення справи в суді.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даною позовною заявою до ТОВ «Євро-Реконструкція», третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживача, обгрунтувала свої позовні вимоги та надала до позовної заяви докази, якими вона обгрунтовує свої вимоги.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до роз`яснень, які містяться пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших передбачених законом підстав. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

З огляду на наведене, висновки судді першої інстанції про повернення позовної заяви з тих підстав, що у матеріалах позовної заяви відсутні докази, що підтверджують повноваження позивачки ОСОБА_1 , як представника третьої особи, а також відсутність доводів та обґрунтувань в частині вимог що стосується безпосередньо особи позивача, у розрізі наведених спірних правовідносин, тобто позивач не має процесуальної дієздатності, так як вона звернулась до суду в інтересах третьої особи, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, як зазначалось вище, відповідно до норм ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини, а невідповідність зазначених у заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи та не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9).

У пункті 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Суд першої інстанції на наведені вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Євро-Реконструкція», третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживачів.

З наведених підстав, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції про повернення позовної заяви постановлена з порушенням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у судді першої інстанції не було підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 відповідно до п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.М. Верланов

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура