УХВАЛА

22 березня 2024 року

м. Київ

справа № 296/12633/23

провадження № 61-3834ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційні скаргиОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 28 грудня 2023 року та постановуЖитомирського апеляційного суду від19 лютого 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, стягнення моральної шкоди у розмірі 120 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, щоОСОБА_2 , як Житомирський міський голова, незаконно відмовив у здійсненні контролю під час розгляду його заяви від 10 лютого 2022 року, за результатами розгляду якої 14 липня 2022 року, на підставі оформленого з порушенням вимог законодавства проєкту, було прийнято рішення № 135. Крім того вказував, що відповідач вчинив 12 випадків незаконної відмови у реалізації цивільних прав, чим заподіяв душевних страждань та погіршення стану його здоров`я. З огляду на порушення його прав під час прийняття рішення про відмову при складанні проєкту рішення, позивач просив стягнути моральну шкоду.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 28 грудня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України. Роз`яснено позивачу, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 28 грудня 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Житомирського апеляційного суду від19 лютого 2024 року апеляційну скаргуОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 28 грудня 2023 року залишено без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновками якої погодився апеляційний суд, мотивована тим, що спір у вказаній справі є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду, оскільки стосується спору фізичної особи з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

12 та 17 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційними скаргами на ухвалуКорольовського районного суду м. Житомира

від 28 грудня 2023 року та постановуЖитомирського апеляційного суду від

19 лютого 2024 року, у яких не погоджується з вказаними судовими рішеннями та просить встановити юрисдикцію позовної заяви.

Касаційні скарги мотивовані тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому необґрунтовано відмовили у відкритті провадження у справі.

Перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим вважається, зокрема спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема між двома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта,

а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 та від 21 серпня 2019 року у справі № 362/5657/17.

Предметом спору в цій справі є визнання незаконними рішення, дії та бездіяльності посадової особи - Житомирського міського голови

Сухомлина С. І. при розгляді заяви від 10 лютого 2022 року про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями суб`єкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою, третьою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Статтею 123 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Ураховуючи наведене, набуття особами права власності на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проєкту землеустрою і завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність.

Відтак, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових.

При прийнятті рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган місцевого самоврядування виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.

Тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою, так і щодо оскарження дій суб`єкта владних повноважень про надання чи відмову в наданні такого дозволу є публічно-правовим.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 308/10112/16 та від 18 грудня 2019 року у справі № 160/4211/19.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом вважав, що при розгляді його заяви від 10 лютого 2022 року відповідачем не було дотримано вимог чинного законодавства, зокрема, не здійснено контроль за розглядом заяви, у зв`язку з чим йому неправомірно відмовлено у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою, порушено строки і процедуру розгляду заяви, внаслідок чого заподіяно моральну шкоду.

Встановивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 спрямовані на встановлення правомірності дій чи бездіяльності Житомирського міського голови, який реалізує публічно-правові повноваження при розгляді заяви (клопотання) про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом при постановленні ухвал

у провадженнях: № 61-12976ск23, № 61-14462ск23, № 61-16880ск23,

№ 61-3546ск24.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи поданих касаційних скаргне дають підстав для висновку

про недотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права

при постановленні оскаржуваних судових рішень. Правильність застосування судами вказаних вище норм не викликає розумних сумнівів.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги ОСОБА_1 ухвалуКорольовського районного суду м. Житомира від

28 грудня 2023 року (яка не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) та постанову Житомирського апеляційного суду від19 лютого 2024 року є необґрунтованими, а у відкритті касаційного провадження належить відмовити відповідно до положень частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 28 грудня 2023 року та постановуЖитомирського апеляційного суду від19 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, стягнення моральної шкоди- відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особі, яка подала касаційні скарги.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович