Справа № 761/9724/24
Провадження № 2/761/6231/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Пономаренко Н.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів, про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідно до якої позивач просить суд:

1. На підставі наданих позивачем розрахунків в цьому позові прийняти рішення про відшкодування 1. на підставі наданих позивачем розрахунків в цьому позові прийняти рішення про відшкодування ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю з боку посадових осіб ВРП, ВККС, посадових осіб інших державних, слідчих, контролюючих та судових органів України.

2. зобов`язати відповідальних посадових осіб державних органів України відновити всю необхідну технічну, господарську, фінансову документацію на багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 згідно чинного законодавства.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.02.2024 позовні вимоги у справі ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії, - роз`єднано. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів, про зобов`язання вчинити дії (передано в цій частині позовну заяву для реєстрації до канцелярії суду в загальному порядку). Справі присвоєно №761/9724/24.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування , якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. До таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права власності на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст.358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18.

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №910/6644/18, від 26 травня 2021 року у справі №506/33/19, від 02 лютого 2022 року у справі №185/8191/16-ц.

Згідно з ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно доп.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом до Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів та просить зобов`язати відповідальних посадових осіб державних органів України відновити всю необхідну технічну, господарську, фінансову документацію на багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 згідно чинного законодавства

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалися на те, що на день подання позову технічної та будь-якої іншої документації на багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , несуть відповідальність посадові особи ВРП та ВККС разом з іншими посадовими особами державним, слідчих та судових органів, зазначених в цьому цивільному позову.

Окрім того, позивач вважає, що посадові особи цих державних установ безпідставно, умисно позбавили його родину законного права володіти та розпоряджатись своїм майном, змушують його родину проживати в багатоквартирному будинку без технічної господарської та фінансової документації на будинок, свідомо порушили статті 3, 13, 41 Конституції України.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову є зобов`язання відповідальних посадових осіб державних органів України відновити всю необхідну технічну, господарську, фінансову документацію на багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 згідно чинного законодавства

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що правовідносини та спір у даній справі виник із приводу нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , хоч воно і не виступає безпосереднім об`єктом спірних правовідносин, однак, вимоги за даним спором його стосуються, а тому підсудність даного спору має визначатися за правилами, встановленими ч.1 ст.30 ЦПК України за місцезнаходженням нерухомого майна.

Так, нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , територіально не відноситься до дислокації Шевченківського району м. Києва, так вказаний об`єкт нерухомого майна територіально відноситься до дислокації Дарницького району міста Києва.

В свою чергу, відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суддя передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Із наведеного вбачається, що позов надано з порушенням правил виключної підсудності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дана справа відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Дарницького районного суду міста Києва.

Таким чином, оскільки нерухоме майно розташоване поза межами дислокації Шевченківського району м. Києва, існують підстави для передачі матеріалів вказаної справи на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва, як суду, до територіальної юрисдикції (підсудності) якого належить вказаний позов.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 30, 31, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів, про зобов`язання вчинити дії, - передати на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: