22.03.2024 Справа № 363/6612/23
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Шубочкіної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Воронюк А.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання та додаткових витрат на утримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 і просить стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі що становлять додаткові витрати на дитину, ОСОБА_6 у розмірі 23 060 (сорок вісім тисяч шістдесят) грн. 00 коп., що складається з суми 5500 грн. (50% вартості навчання за один семестр), 5060 грн. (50% транспортні витрати), 5500 грн. (50% харчування), 7000 грн. (50% навчального приладдя та одягу).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачою з 11.08.2002 року по 12.05.2021 року. Від шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_6 , 2007 р.н., та ОСОБА_7 , 2008 р.н. Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачем. Зазначає, що 17 вересня 2021 року Вишгородським районним судом Київської області було ухвалено рішення про стягнення з Відповідача на користь Позивача на утримання двох неповнолітніх дітей аліментів у розмірі 1250 грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на кожну дитину. З часу ухвалення рішення й по жовтень 2023 року відповідачка не намагалась виконати рішення суду сплачуючи фіксовану суму утворивши значну заборгованість.

Вказує, що їх дочка проходить навчання в Фаховому коледжі мистецтв та дизайну, на денній формі навчання. Термін навчання з 14.08.2023 року по 30.06.2027 року. Вартість освітньої послуги становить за перший рік навчання 22 000 грн. Відповідач відмовляється надавати допомогу з її навчанням.

Ухвалою суду від 04.12.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи та призначено судове засідання.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов пітримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час слухання справи повідомлена належним чином.

Представник відповідачки ОСОБА_3 , а потім представник ОСОБА_4 із позовом не погодилися, просили відмовити у його задоволенні. Зазначали, що відповідач сплачує аліменти, присудженні рішенням Вишгородського районного суду Київської області згідно поточного графіку, що жодних доказів які підтверджували б понесені витрати на навчання, харчування та проїзд, позивачем до позовної заяви в обґрунтування своїм вимог не надано. Також не надано підтверджень про оплату одежі та взуття, засобів та навчальних матеріалів про які йдеться в позовній заяві. Питання про обрання навчального закладу, обрання форми навчання було прийнято позивачем одноособово. Відповідач перебуває в офіційній декретній відпустці з малолітньою дитиною за кордоном. Наразі всі її фінансові надходження складаються з соціальних виплат на дитину та соціальної допомоги біженця. Жодних доказів, на які б міг посилатися позивач в обґрунтування своїх доводів відносно майнового стану, не наведено. Також, сторона відповідача в повному обсязі заперечує проти стягнення витрат, які нібито понесені позивачем за надання йому правничої допомоги тому, що не надано жодних доказів на підтвердження розрахунку за отриману правову допомогу та зазначена сума є надзвичайно завищеною. Зазначені обставини були викладені у відзиві.

Від позивача надійшла відповідь на відзив в якому він повністю не погоджується з аргументами відповідача та наполягає на задоволені позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження №698 від 22 березня 2007р. та №3516 від 21 листопада 2008р.

17 вересня 2021 року Вишгородським районним судом Київської області було ухвалено рішення про стягнення з Відповідача на користь Позивача на утримання двох неповнолітніх дітей аліментів у розмірі 1250 грн. 00 коп. але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на кожну дитину.

Згідно долученої до відзиву довідки ВДВС у Вишгородському районів Київської області від 10.11.2023 року вбачається, що у відповідачки станом на 10.11.2023 року заборгованість відсутня.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 №130 відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 . Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12 серпня 2022 року у них народилась дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З довідки № 541 від 11.08.2023 року вбачається, що ОСОБА_6 є студентом 1-го курсу в Фаховому коледжі мистецтв та дизайну, на денній формі навчання. Термін навчання з 14.08.2023 року по 30.06.2027 року. Відповідно платіжної квитанції від 31.07.2023 року позивачем було сплачено кошти коледжу у розмірі 11 000,00грн.

Згідно договору про навчання № 155/23 від 31 липня 2023 року загальна вартість освітньої послуги становить 88 000,00грн.

Згідно виписки з карти позивача за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року від відповідачки він отримав кошти в розмірі 3000,00грн.

Згідно платіжних інструкцій від 21.10.2023, 14.11.2023, 06.12.2023, 01.02.2024 року відповідачка відправила кошти дітям в розмірі 5000,00грн.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Статетю 28 Конвенції про права дитини визначено, що дитина має право на освіту.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно вимог частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, дитина ОСОБА_6 проходить навчання в Фаховому коледжі мистецтв та дизайну, на денній формі навчання, і витрати на навчання за 1 півріччя склало 11000 гривень. Із цього приводу позивачем самостійно понесено відповідні витрати. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача половину суми понесених позивачем витрат навчання, що підтверджується відповідними довідками та квитанціями.

Оцінюючи інші надані позивачем докази, суд не може взяти до уваги надані позивачем скріншоти переписки оскільки подібний документ є неналежним доказом. Суд зазначає, що доказів на які б міг посилатися позивач в обґрунтування своїх доводів відносно майнового стану відповідачки не наведено, а додані скріншоти із сайту OLX не несуть жодного інформаційного навантаження.

Крім того, суд зазначає, що жодних доказів, а саме чеків, квитанцій, проїзних білетів, які підтверджували б понесені витрати на засоби та навчальні матеріали, харчування та проїзд, позивачем до позовної заяви в обґрунтування своїм вимог не надано. Також не надано підтверджень про оплату одежі та взуття. Окрім того. Такі витрати мають покриватися за рахунок аліментних платежів здійснених відповідачкою на користь позивача на утримання їх спільної неповнолітньої дитини.

Крім того, суд не може взяти до уваги долучені позивачем до відповіді на відзив квитанції про придбання одягу, оскільки вони датовані пізніше поданого до суду позову.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем частково доведено його позовні вимоги та з урахуванням положень ст. 185 СК України із відповідача ОСОБА_5 підлягає стягненню половина понесених позивачем додаткових витрат на дитину за навчання в розмірі 5500,00грн.

Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 25 000 гривень, надавши: Договір про надання правничої допомогу від 20.11. 2023 року, укладений між адвокатським бюро «Крестьянінова і партнери» та ОСОБА_1 ; ордер АІ № 1275747 від 13.01.2024 року.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов 'язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на предмет позову, його ціну, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, виходячи з обсягу реальних та фактично наданих послуг, кількість судових засідань, суд вважає, що заявлені витрати позивачем не відповідають критерію розумності, не співмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер та встановить надмірний тягар для відповідача.

За таких обставин, суд визнає не доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн., як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача.

Крім того, суду не надано доказів на підтвердження того, що згідно умов вказаного договору позивачем дійсно понесені судові витрати з надання правової допомоги. Водночас, суду не надано відповідного Акту приймання-передачі виконаних робіт, підписаного сторонами, який би свідчив про надання позивачу відповідних видів послуг або іншого документу, який би свідчив про сплату позивачем відповідної суми.

Таким чином, суд в розумінні положень ст. 137 ЦПК України, не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат з надання правничої допомоги.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 180, 181, 183, 185, 193, 198, 199 СК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 206, 223, 259, 263-265, п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, , суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання та додаткових витрат на утримання задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.В. Шубочкіна