Провадження № 2/344/707/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.,

секретаря Мациборки С.Я.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1

відповідача2 ОСОБА_2 ,

розглянувши у за правилами спрощеного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, моральної шкоди за невиконання договору,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в вересні 2023р. до суду з позовом до ТзОВ «Музенідіс тревел Львів», ФОП ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків у розмірі 17468.50грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 12000грн. за невиконання договору про надання туристичних послуг від 13.01.2020р.

Позов обґрунтував тим, що 13.01.2020р. між ОСОБА_3 та ТзОВ «Музенідіс Тревел Львів», за дорученням якого діяла ФОП ОСОБА_2 , був укладений договір на туристичне обслуговування, відповідно до якого позивач мав отримати комплекс туристичних послуг, а саме з організації проведення відпочинку в Греції в період з 02.09.2020р. по 12.09.2020р.. ФОП ОСОБА_2 надала турпослуги повязані з бронюванням готелю і 13.01.2020р. ОСОБА_3 передав ФОП ОСОБА_2 кошти в сумі 17468.00грн. та отримав даний договір. В подальшому до відповідача не мож було дозвонитись і тільки 09.08.2020р. відповідач повідомив про перенесення подорожі, в зв`язку з ковідом на 02.09.2021р.. Позивач, 21.07.21р. звернувся до відповідача про повернення коштів, після повідомлення, що поїздка не відбудеться, однак кошти не повернуто. Моральна шкода полягає у емоційних стражданнях пов`язаних з ненаданням послуг, в грубій формі отримання відмови про повернення коштів, відсутності запланованого відпочинку.

23.10.2023р. від відповідача2 надійшов відзив на позов, в якому вимоги позову стосовно ФОП ОСОБА_2 заперечуються. У відзиві зазначено, що відповідач1 як туроператор доручив відповідачу2 як турагенту укладати від імені ТзОВ «Музенідіс Тревел Львів» договори із споживачами туристичних послуг та виконувати інші дії пов`язані з реалізацією турпродукту. До вартості турпослуги входить: послуга з бронювання, підбору туру і надання інформації щодо них, які турагент надає замовнику за р.4 договору від 13.01.2020р. Відповідач2 свої зобов`язання виконала: підібрано тур, надано інформацію про нього, заброньовано його, перераховано оплачені позивачем кошти у сумі 50% від вартості туру у сумі 15200грн. (а не 17468.50грн.) туроператору відповідачу1, який безпосередньо надає туристичний продукт. Тобто відповідач2 здійснює посередницькі послуги від імені туроператора ТзОВ «Музенідіс тревел Львів». Позивач через знайому особу ОСОБА_4 спілкувався з турагентом (самостійно не телефонував), а тому ОСОБА_2 порадила ОСОБА_5 не доплачувати другу частину коштів, тобто було докладено максимум зусиль відповідачем2. Окрім того, 11.03.2020р. було оголошено пандемію COVID-19, а туробслуговування у тому напрямку (Греція була закрита) було вже неможливим за обставинами незалежними від відповідача. Відомо, що відповідач1 пропонував всім туристам перенести дати подорожей на аналогічні дати наступного 2021р. або заморозити кошти для подальшого використання в інші дати, видав турагенту ваучери. Всі хто телефонував щодо такого перенесення поїздок, відповідач2 сприяла інформуванню запитувачів.

Ухвалою суду від 21.03.2024р. провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Львів», ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення збитку та відшкодування моральної шкоди за невиконання договору про надання туристичних послуг закрито в частині вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Львів». Підставою стало те, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.02.2022року було відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Львів», та розпочато ведення процедури ліквідації у справі про банкрутство, призначення ліквідатора у справі.

Представник позивача позов задовольнити повністю.

Відповідач 2 позовні вимоги заперечила щодо себе, просила відмовити у задоволенні.

Відповідач 1 у в судове засідання не з`являвся, повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.01.2020р. між ОСОБА_3 як замовником та ТзОВ «Музенідіс тревел Львів», як туроператором, від імені та за дорученням якого діяла ФОП ОСОБА_2 , як турагент, був укладений договір на туристичне обслуговування №1101-05, відповідно до якого позивач мав отримати комплекс туристичних послуг, а саме з організації проведення відпочинку в Греції (2 особи) в період з 02.09.2020р. по 12.09.2020р. (а.с.6-10).

Умовами договору (п.1.2-1.5) сторони передбачили, що туроператор через турагента зобовязується забезпечити надання комплексу туристичних послуг, згідно рахунку, який є невід`ємний до даного договору, а замовник оплатити його. Послуги які входять до складу турпродукту безпосередньо надаються замовнику третіми особами, та потребують попереднього бронювання і підтвердження з боку третіх осіб.

Всі платежі проводяться у валюті гривні. Не пізніше наступного дня замовник повинен сплатити 50% від загальної вартості турпродукту, який вказаний в додатку до договору 1090 євро, а не пізніше ніж за 21 день до початку подорожі оплатити решту. (п.2.4-2.5).

Повернення коштів внесених замовником здійснюється турагентом в узгоджені сторонами строки, але не пізніше 10 днів з дати отримання турагентом заяви замовника на повернення коштів. При відмові від виконання договору за ініціативою замовника, турагент повертає сплаченусуму коштів за вирахуванням вартості фактично наданих послуг і (або) понесених турагентом/туроператором витрат (п.2.9).

Турагент, яким є відповідач2 у даній справі, за п.4.1-4.4 договору зобов`язаний забронювати турпродукт підбирати тур і надати всю інформацію щодо послуг, які турагент надає замовнику.

Водночас, туроператор зобов`язаний за розділом 5 договору, забронювати та надати замовнику турпродукт в повному обсязі, кількості, якості та терміни про які домовились сторони за умови повної оплати вартості турпродукту, забезпечити необхідними документами для подорожі.У випадку виникнення обставин, що роблять неможливим надання замовнику послуг з вини туроператора (за винятком випадків форс-мажорних обставин та відмов консульських установ у видачі віз), у разі невжиття заходів для заміни замовлених послуг на альтернативні, повернути кошти оплачені замовником, за винятком фактично понесених туроператором або турагентом витрат. Види фактичних витрат вказані в п.8.4 договору (виходячи від строку. що передує початку поїздки та классу готелю).

Відповідач ОСОБА_2 здійснює посередницькі послуги від імені туроператора ТзОВ «Музенідіс тревел Львів» та має наявний агентський договір на реалізацію туристичного продукту від 24.02.2017р., укладеного з ТзОВ «Музенідіс тревел Львів» (а.с.23-31).

Як стверджувала сторона позивача, ФОП ОСОБА_2 надала турпослуги пов`язані з бронюванням готелю, а 13.01.2020р. позивач передав їй кошти в сумі 17468.00грн. підтвердженням такої суми оплати є заява замовника ОСОБА_3 від 21.07.2021р. з вимогою про повернення коштів, у якій він вказав суму на повернення - 17468.00грн. (а.с.5). Однак, позивач не надавав до матеріалів справи доказ внеску ним саме такої суми 17468.00грн..

Натомість, зеперчуючи вимоги позову відповідач2 зазначила, що свої зобов`язання за укладеним договором від 13.01.2020р. вона як туроператор виконала: підібрано тур, надано інформацію про нього, заброньовано його, перераховано оплачені позивачем кошти у сумі 50% від вартості туру у сумі 15200грн. (а не 17468.50грн.) туроператору відповідачу1, який безпосередньо надає туристичний продукт.

Так, заявка позивача, яка мала номер №PIR02090АК, була оплачена позивачем 14.01.2020р. у сумі 7600грн., з яких сума 7300грн. перераховані відповідачем2 на загальний рахунок Музенідіс Травел Україна, яким користується відповідач1 ОСОБА_6 та 08.02.2020р. сума внесених позивачем коштів в розмірі 7600грн., одразу відповідно перераховано у сумі 7350грн. аналогічно. З них, 550 гривень це, як пояснила відповідач2 сума її послуг за домовленістю між туроператором та агентом, така сума закладається у вартість тур продукту одразу при укладанні із замовниками.

На підтвердження оплати замовником (позивачем) запланованої подорожі позивач надав додаток №1 до договору від 13.01.2020р., в якому вказано загальну вартість турпродукту - 1090 Євро, але в гривневому еквіваленті, та запис про внесення замовником першого внеску 7600грн. та другого внеску 7600грн., (загальний розмір 15200грн.), що складало станом на 14.01.2020р. 542.5 Євро (а.с.11). Такий додаток із записами підписаний також і замовником (позивачем) і турагентом (відповідачем2). Отже, сума внеску склала 15200грн., яка на той час переводилась у валюту по вартості турпродукту на кожен день внеску половини вартості турпродукту позивачем.

Представник позивача надаючи пояснення щодо суми нарахованої позивачем - 17468.50грн. пояснила, що на момент подачі заяви позивачем 21.07.2021р. про повернення коштів, курс 1 євро складав 39.5грн., звідси і саме така позовна вимога, яка обгрунтована вимогою від валюти, по якій проводилась оплата.

Водночас, як зазначено вище, всі платежі за пунктом 2.4 договору сторони обумовили, що проводяться у валюті гривні, а тому внесок позивача за оплату послуг був у гривні у сумі 15200грн.

Звідси, вимоги стосовно стягнення солідарно з відповідачів коштів у сумі 17468.5грн., а не 15200грн. є помилковими та недоведеними, так як повернення коштів в гривневому еквіваленті до курсу валют за поданою заявою замовника, не передбачалося умовами договору.

При цьому, як встановлено судом, відповідач1 отримав кошти за договором від позивача у сумі 14650грн. (7300+7350грн.) із суми 15200грн., а кошти в сумі 550грн. отримала саме відповідач2.

В подальшому, як позивач доводив, до відповідача (якого саме не зазначено в позові) не мож було додзвонитись і тільки 09.08.2020р. відповідач ОСОБА_7 повідомила про перенесення подорожі в зв`язку з ковідом на 02.09.2021р.

Позивач, 21.07.21р. звернувся до відповідача2 із письмовою заявою про повернення коштів (а.с.5), після повідомлення його (ким саме в позові не міститься, однак у поясненнях представник позивача зазначила що це стосовно відповідача2), що поїздка вже не відбудеться, така заява отримана цього ж дня відповідачем2 ОСОБА_2 , про що свідчить підпис на заяві, однак кошти позивачу так і не було повернуто, що спонукало звернутись 22.09.2023р. до суду за захистом своїх порушених прав.

Заперечуючи бездіяльність щодо подальших дій по отриманій від позивача заяві, відповідач ОСОБА_2 пояснила, що позивач саме через знайому особу ОСОБА_4 (представник позивача у даній справі), яка також на ці дні предбала турпродукт рахом із позивачем, тобто планувалась поїздка однією группою в один готель та час, спілкувався з турагентом (самостійно відповідачу не телефонував), а тому ОСОБА_2 порадила його представнику ОСОБА_5 не доплачувати ОСОБА_3 другу частину коштів, тобто турагентом було докладено максимум зусиль щодо інформування причин та підстав поїздки, яка не відбулась з форс-мажорних обставин.

Також, відповідач2 до матеріалів справи надала Ваучер №00558 від 03.09.2021р., замовником в якому вказаний ОСОБА_8 , за скасованою заявкою туру 14.08.2020р. на сплачену грошову ним суму 14650грн. (це за мінусом фактично понесених витрат туроператора), що складає еквівалент 522.29 Євро, дана сума вважається оплатою/передоплатою турпослуги на обрані інші турпослуги і дійсний ваучер до 13.02.2022р. (а.с.32). У разі якщо ваучер не буде використаний, замовник має право на повернення від грецької туристичної компанії Mouzenidis Travel A.E. загальної суми за вирахуванням фактично понесених витрат туроператора після спливу зазначеного терміну 13.02.2022р. та надання туроператору оригіналу заяви на повернення коштів.

З врахуванням того, що відповідач1 перебуває в стані припинення та банкрутства, то провадження щодо позовних вимог в цій частині позову, було закрите судом, ці вимоги позивач вправі пред`являти виключно в порядку господарського судочинства. Як вірно пояснила відповідач2, Господарський суд Львівської області, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство ТзОВ «Музенідіс Тревел Львів», вже розглядав у порядку господарського судочинства позов ОСОБА_9 (також з групи з позивачем спільної, яка планувала разом поїздку в Грецію однією компанією), зокрема справа №914/4064/21, рішення від 16.01.2024р., про що відомо позивачу та його представнику.

Звідси, такі кошти у сумі 14650грн. (це за мінусом фактично понесених витрат туроператора), що складало еквівалент 522.29 Євро, має виплатити за дійсним ваучером саме туроператор, яким є відповідач ТзОВ «Музенідіс Тревел Львів», який діє від імені та за дорученням Туристичної компанії Mouzenidis Travel A.E. (Греція).

Згідно Закону України «Про туризм» ст.5, 20, туристичні оператори - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; туристичні агенти - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг;

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

За договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

Кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору.

Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою.

Якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов`язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін.

Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

За ст.25 цього ж закону, туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

Всі норми по виконанню чи невиконанню договору, також передбачені статтями 526,611,629 ЦК України.

Отже, виходячи з матеріалів справи та умов договору, послуги по якому надавав саме відповідач1 як туроператор, в даному випадку ТзОВ «Музенідіс Тревел Львів», то він і повинен нести відповідальність за ненадання туроператором послуг позивачу, таку подібну правову позицію висловив ВС у постанові №559/1604/18 від 30.08.2021р.

ФОП ОСОБА_2 , як турагент, не може нести відповідальність, тим паче у солідарному порядку з туроператором, за ненадання тур послуг і повертати кошти внесені позивачем за умовами договору. До неї могли бути спрямовані вимоги тільки в частині отриманих фактичних витрат за роботу тур агента у сумі 550грн. Проте, і дана сума не підлягає до стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_2 , тому вимога позову про стягнення з неї понесених позивачем коштів на оплату половини вартості тур продукту, не є доведена перед судом.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 12000грн. за невиконання договору про надання туристичних послуг від 13.01.2020р., то у задоволенні такої щодо відповідача2 (щодо відповідача1 така вимога, яка є наслідком вимоги першої, також підлягала до закриття провадження у цій частині), слід відмовити враховуючи таке.

Позивач у позовній заяві пояснив, що моральна шкода полягає у емоційних стражданнях повязаних з ненаданням послуг, в грубій формі отримання відмови про повернення коштів, відсутності запланованого відпочинку.

За вимогами ст.23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України). А також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо (п. 9 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду).

Причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою, з`ясовується між причиною, тобто протиправністю поведінки, та шкодою, як наслідком. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Це відповідає концепції причини - умови, яка існує у праві. Тобто, зміст причинного зв`язку полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.

Вина заподіювача шкоди є суб`єктивним елементом. Тут діє презумпція заподіювача шкоди (за аналогією майнової шкоди). Ця презумпція полягає не у звільненні позивача від доведення вини заподіювача шкоди, а лише розподіляє обов`язки з доказування.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, позивач повинен довести, які саме спричинено страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її обґрунтований розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії відповідачів негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Оцінюючи всі докази кожен зокрема та в сукупності, суд приходить до висновку, що до позовної заяви не надано доказів, а в ході розгляду справи не доведено, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку кожного відповідача, у завданому кожним з них розміру (позивач просив солідарне стягнення з відповідачів у рівних частках, однак така відповідальність у даних спірних правовідносинах не може бути солідарною, яка властива у договірних відносинах).

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Зважаючи на все вищезазначене, позов в цілому є недоведений перед судом та до задоволення не підлягає.

На підставі вищенаведеного відповідно до ст. 23 ЦК України, керуючись ст.ст. 1,4,5, 12, 13, 76, 77, 81, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, моральної шкоди за невиконання договору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 25.03.2024р.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА