ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» березня 2024 року

м. Харків

справа № 643/10412/23

провадження № 22ц/818/775/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Волобуєва О. О.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 , представниця відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2023 року в складі судді Поліщук Т.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що вона з відповідачем з 11 вересня 2015 року перебувають у шлюбі, від якого мають трьох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказала, що сімейні відносини не склались через різні погляди на життя та виховання дітей. Постійні конфлікти, що виникали на побутовому рівні, призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного, зникло взаєморозуміння. З квітня 2023 року вона з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. Шлюб існує лише формально. Примирення неможливе.

Просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3 , що був зареєстрований 11 вересня 2015 року за № 124 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено; шлюб, зареєстрований 11 вересня 2015 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1240 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Вказав, що він був позбавлений можливості висловити свою позицію, надати заперечення та ініціювати питання щодо вжиття заходів з примирення сторін, оскільки справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. До вересня 2023 року сторони разом з дітьми проживали в Іспанії. Весь час вони були однією родиною, вели спільне господарство, виховували дітей та він утримував родину, навіть не здогадуючись про намір позивачки розлучитися. В кінці серпня 2023 року позивачка виїхала до України для вирішення організаційних питань та не повернулася. Підстави для розірвання шлюбу вказані формально. Дійсних причин подання позову не встановлено, не враховано, що сторони перебувають у шлюбі вісім років та мають трьох малолітніх дітей, інтересам яких, на його думку, розірвання шлюбу суперечить. Судом не вжито заходів для примирення сторін, тоді як він має бажання зберегти сім`ю.

30 січня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила відмовити у її задоволенні та залишити рішення суду без змін, а також стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у Харківському апеляційному суді в розмірі 2 000,00 грн, докази чого будуть надані відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України. Вказала, що вона не бажає зберігати сім`ю, не підтримує відносин з відповідачем та має намір створення нової родини, а примушування її до шлюбу забороняється законом. Рішення суду про розірвання шлюбу не суперечить інтересам дітей, не позбавляє відповідача прав та обов`язків щодо дітей. Відповідач з 2022 року перебуває за межами України та не підтримує з нею відносин з квітня 2023 року. За цей час не вжив будь-яких заходів щодо примирення з нею.

25 січня 2024 року до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшла клопотання про примирення, яке ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 березня 2024 року залишено без задоволення.

23 лютого 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. В заяві зазначено, що вона проти задоволення заяви про надання строку для примирення заперечує, оскільки вважає це зловживанням процесуальними правами. Так, відповідач намагався скасувати судовий наказ про стягнення з нього аліментів на неповнолітніх дітей, не надаючи матеріальну допомогу в добровільному порядку. Вважала, що особа, яка має бажання зберегти родинні відносини, не може нехтувати своїми обов`язками із утримання своїх неповнолітніх дітей, а тому вона не має жодного бажання зберігати сімейні відносини з ОСОБА_3 та примирення між ними неможливо.

23 лютого 2024 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності В заяві зазначив, що він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та клопотання відповідача про надання строку для примирення. Вказав, що докази понесення витрат на професійну допомогу будуть надані ним протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від нього до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 11 вересня 2015 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1240 (а. с. 4).

Від шлюбу ОСОБА_3 і ОСОБА_1 мають трьох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8-10).

Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.

На підставі викладеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо того, що він з позивачкою підтримували сімейні стосунки до кінця серпня 2023 року. Він не знав про її намір розлучитись, та суд не встановив дійсних причин подання позову про розірвання шлюбу не можуть бути взяті до уваги. Вирішуючи спір суд з`ясував узагальнені причини припинення шлюбу, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, тоді як доводи відповідача щодо необхідності встановлення причин подання позову про розлучення стосуються з`ясування взаємовідносин між сторонами, що не впливає на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків. Встановлення конкретної дати чи періоду припинення шлюбних відносин також не має значення для вирішення справи, оскільки такі обставини не відносяться до предмету спору. Період/дата/конкретний термін припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя не впливає на вирішення питання про наявність підстав для розірвання шлюбу. Встановлення факту припинення шлюбних відносин з певного часу дійсно може мати значення при розгляді інших спорів, зокрема, про поділ майна подружжя, та цей факт підлягатиме встановленню у межах такого спору, а не у справі про розірвання шлюбу.

Посилання ОСОБА_3 на те, що судом не враховано, що сторони перебувають у шлюбі вісім років та мають трьох малолітніх дітей, інтересам яких розірвання шлюбу суперечить, судова колегія також відхиляє, оскільки це не є підставою для відмови у задоволенні позову. Розірвання шлюбу між батьками не впливає на права та інтереси дітей і не порушує їх, не змінює їх правового статусу.

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що судом не вжито заходів для примирення сторін, тоді як він має намір збереження сім`ї, судова колегія також відхиляє, адже надання сторонам строку на примирення є правом суду, а не обов`язком. У позовній заяві позивачка заперечувала проти надання строку на примирення, вважала його неможливим. Таку позицію вона висловила і у відзиві на апеляційну скаргу. Справа перебуває у провадженні суду з жовтня 2023 року, та будь-яких відомостей щодо примирення подружжя протягом цього часу до суду не надходило. З клопотанням про зупинення провадження у справі та надання строку для примирення відповідач ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не звертався.

З урахуванням чіткої позиції ОСОБА_1 , саме по собі бажання відповідача зберегти сім`ю не свідчить про відсутність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він був позбавлений можливості висловити свою позицію, надати заперечення та ініціювати питання щодо вжиття заходів з примирення сторін, оскільки розгляд справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, є необґрунтованими, оскільки розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідає вимогам статті 274 ЦПК України, та відповідач висловив свої заперечення в апеляційній скарзі, проте його доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростували.

Отже, доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 26 березня 2024 року.