Дата документу 15.03.2024Справа № 554/7630/23
Провадження № 2/554/2022/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді - Тімошенко Н.В.,

за участю секретаря судових засідань Рябченко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідачка ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Павлюка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Перша Полтавська Державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

встановив:

22.08.2023 року до Октябрського районного суду м. Полтави звернулася ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Перша Полтавська Державна нотаріальна контора, з позовною заявою про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_6 . Після смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, серед якого частина квартири АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що 25.01.2008 року на вказану квартиру ОСОБА_6 складав заповіт на її ім`я.

Разом з тим, приймаючи спадщину вона дізналась, що заповіт скасовано та складено новий на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

За таких умов, позивач посилаючись на ст.ст. 203, 231 ЦК України, зазначає, що на час складення, посвідчення заповіту від 21.01.2019 року ОСОБА_6 перебував як під фізичним так і психічним впливом відповідача у зв`язку з тяжким станом його здоров`я, викликаним тяжкою хворобою, а також повною ізоляцією від близьких людей.

Останнє, на думку позивача, підтверджується належними та допустимими доказами і свідчить про відсутність у ОСОБА_6 вільного волевиявлення на час складення заповіту, що є підставою для визнання його недійсним.

В обґрунтування позовних вимог обставинами справи позивач посилається на те, що відповідач не допускала її до побачень з батьком, на свої сумніви в належному догляді за ОСОБА_6 , на висновок акту судово-медичного дослідження (обстеження) №491 трупу ОСОБА_6

25.08.2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

07.12.2023 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву в якому остання заперечувала проти задоволення позову посилаючись на те, що ОСОБА_6 перебував із ОСОБА_2 у шлюбі більше 26 років.

Весь цей час вони прожили в мирі та гармонії з урахуванням інтересів кожного з подружжя.

Всі ключові рішення по питаннях лікування ОСОБА_7 приймав виключно самостійно.

Відповідач не обмежувала спілкування чоловіка з близькими особами, що підтверджується як журналом телефонних викликів так і перепискою в месенджері вайбер.

За такий тривалий час між подружжям склався чіткий розподіл обов`язків, тому будь-які намагання позивача видати за фізичний та психологічний вплив усталені та такі, що склалися роками цінності, засади сімейного життя є завідомо безпідставними.

Крім цього, ухвалою Октябрського районого суду м. Полтава від 22.08.2019 року відкрито провадження по справі №554/7161 /19 за тотожним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Октябрського районного суду від 20.07.2021 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено в повному обсязі. Постановою Полтавського апеляційного суду від 12.07.2022 року рішення Октябрського районного суду від 20.07.2021 року залишено без змін.

Рішення Октябрського районного суду набрало законної сили 12.07.2022 року. Тобто, фактично на розгляді в суді вже перебував спір по аналогічним обставинам.

01.02.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явилась будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи.

15.03.2024 року через систему Електронний суд від представника позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи заяви ОСОБА_3 від 15.03.2024 року, в якій остання повідомила про можливість розгляду справи без її участі, позов підтримала.

Представник позивача - адвокат Ільїчов С.Д. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, прохали відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обґрунтування заперечень викладених у відзиві на позовну заяву та вказали, що доводи позивачки сформовані виключно в результаті суб`єктивного сприйняття дійсності, всупереч фактичним обставинам справи та не підтверджується жодним доказом.

Представник третьої особи - Першої Полтавської Державної нотаріальної контори, подав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 січня 2008 року о 10 годин 50 хвилин був складений заповіт ОСОБА_6 , яким він заповів належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 , своїй дочці ОСОБА_3 .

21.01.2019 року приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Дробітько В.В. посвідчено заповіт, який зареєстровано у реєстрі за №16, згідно якого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , попередньо ознайомлений нотаріусом із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням котре, повністю відповідає його внутрішній волі, як учасника цього правочину на випадок його смерті зробив таке розпорядження: належну йому на праві приватної власності частку квартири АДРЕСА_2 заповідає повністю дружині ОСОБА_2 .

При цьому, підписом заповіту та написом, що заповіт прочитано особисто в голос, ОСОБА_6 підтвердив те, що йому роз`яснено зміст ст.ст. 1241, 1244, 1273, 1233-1236, 1248, 1254, 1307 Цивільного кодексу України і він відповідає його волі в повному обсязі. Крім того, посвідчуючи заповіт, нотаріусом перевірено дієздатність ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер.

Згідно Акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 491від 22.04.2019 року судово-медичного експерта ОСОБА_8 , причиною смерті ОСОБА_6 стала гостра серцево-судинна недостатність, яка розвинулась при ішемічній хворобі серця.

При судово-медичному дослідженні ОСОБА_6 на його тілі яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено.

При судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_6 етиловий спирт не виявлено.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

За ч. 1 ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

У відповідності до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких умов, звертаю увагу на правовий висновок, який міститься у постанові у постанові Верховного Суду від 06.06.2019 у справі № 342/139/16-ц, про визнання заповіту недійсним у зв`язку з тим, що його вчинено проти справжньої волі заповідача під впливом насильства з боку відповідача, викладено таку правову позицію щодо застосування ст. 231 ЦК України:

«У разі вчинення правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань».

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 Цивільного кодексу України), необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна (пункт 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

У іншій постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 299/1523/16-ц, викладено таку правову позицію щодо застосування ст. 231 ЦК України.

«Для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов`язково злочинних, діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам».

Таким чином, для визнання правочину недійсним на підставі ст. 231 ЦК України, позивач мав би довести:

-факт застосування до померлого чоловіка/батька фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи;

-вчинення правочину проти його справжньої волі;

-наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину.

Зокрема, під насильством необхідно розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Так, позивачем та його представником не надано жодних доказів застосовування відповідачем ОСОБА_2 щодо ОСОБА_6 фізичного та психологічного тиску або насильства при складенні заповіту.

З урахуванням викладеного, позовна заява ґрунтується на припущеннях позивача, оскільки доказів фізичного чи психічного впливу на чоловіка саме, на прийняте ним рішення щодо складення заповіту на відповідача, не підтверджуються жодними доказами.

При посвідченні заповіту були дотримані всі вимоги щодо його форми - заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та посвідчений уповноваженою на це особою.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини на , які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході судового розгляду справи позивачем на доведено наявність підстав для визнання правочину недійсним згідно ст. 231 ЦК України. Тобто, позивачем не доведено, що оспорюваний заповіт було вчинено під впливом фізичного чи психічного тиску, який виражається в незаконних діях та настанні невигідних наслідків та те, що волевиявлення ОСОБА_6 не відповідало внутрішній його волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених правочином.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 159, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1233, 1254, ЦК України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Перша Полтавська Державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту від імені ОСОБА_6 , посвідченого 21 січня 2019 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. на користь ОСОБА_2 - відмовити.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач: ОСОБА_3 , м. Полтава, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 .

треті особи:

ОСОБА_4 , АДРЕСА_5 .

ОСОБА_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Перша Полтавська державна нотаріальна контора, м. Полтава, вул. Гоголя, 11.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повне рішення проголошено 25.03.2024 року.

Суддя Н.В.Тімошенко