Житомирський апеляційний суд
Категорія 55 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/16707/23 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 18 грудня 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Єригіної І.М. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради. Просить: прийняти до розгляду її позовну заяву про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів незаконним складанням довідки від 16 лютого 2015 року №262/13 за клопотанням від 05 лютого 2015 року, мати не заборонені законом цивільні права; прийняти пояснення стосовно найменування відповідача, оскільки клопотання від 05 лютого 2015 року розглядало Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, а рішенням сесії міської ради від 08 листопада 2018 року №1215 встановлено, що Департамент містобудування та земельних відносин є правонаступником Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради; прийняти клопотання при розгляді позовної заяви про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, врахувати цивільні права ОСОБА_1 , визначені ст.55 Конституції України, ст.4 ЦПК України, ст.ст.15,20 ЦК України, вона бажає захищати в суді порушені цивільні права та інтереси за правилами цивільного судочинства, керуючись ст.3 ЦК України подає позовну заяву про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів; визнати незаконними рішення, дії чи бездіяльність Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при складанні довідки від 16 лютого 2015 року №262/13; прийняти до розгляду 11 випадків вчинення незаконних рішень, дій чи бездіяльності при складанні довідки від 16 лютого 2015 року №262/13 за клопотанням від 05 лютого 2015 року, якими порушено цивільні права та інтереси; прийняти пояснення стосовно відшкодування моральної шкоди, заподіяної Департаментом містобудування та земельних відносин при складанні довідки від 16 лютого 2015 року №262/13 за клопотанням від 05 лютого 2015 року, оскільки вчинено 11 випадків незаконних рішень, дій чи бездіяльності, якими заподіяні душевні страждання; прийняти пояснення стосовно розміру моральної шкоди та відшкодувати моральну шкоду за вчинення 11 випадків незаконних рішень, дій чи бездіяльності в сумі 110 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при складанні довідки від 16 лютого 2015 року №262/13 за її клопотанням від 05 лютого 2015 року допустив вчинення 11 випадків незаконних рішень, дій чи бездіяльності. Зокрема: підпункт 8 частини першої ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» витяг: «Підготовка висновків щодо надання... в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади…»; незаконна відмова при складенні довідки від 16 лютого 2015 року №262/13 врахувати документи, долучені до клопотання від 05 лютого 2015 року, які вказують, що дана територія забудована одноповерховими будинками, а саме: викопіювання на якому зазначено бажане місцезнаходження земельної ділянки, фотографію забудови провулку 1-го Винокурного, акт обстеження земельної ділянки з додатком фотографії цієї ділянки; незаконне внесення до довідки від 16 лютого 2015 року №262/13 висновку, що земельна ділянка відноситься до території багатоповерхової житлової забудови згідно з Генеральним планом м.Житомира, затвердженим рішенням міської ради від 26 грудня 2001 року №266, оскільки незаконне застосування рішення від 26 грудня 2001 року №266, яким територія забудови не затверджувалася; незаконне внесення до довідки від 16 лютого 2015 року №262/13 висновку, що земельна ділянка відноситься до території багатоповерхової житлової забудови згідно з Генеральним планом, оскільки у висновку незаконно об`єднано ст.17 генеральний план, ст.19 детальний план, який уточнює положення генерального плану з організації і розвитку території, і кожен розробляється і затверджується окремо згідно з Законом України «Про містобудівну діяльність»; незаконне внесення до довідки від 16 лютого 2015 року №262/13 висновку, що земельна ділянка відноситься до території багатоповерхової житлової забудови, так як згідно з ст.19 Закону України «Про містобудівну діяльність» територія забудови це детальний план, який згідно з листа міської ради від 18 вересня 2015 року №25/Д-705 за адресою: АДРЕСА_1 , не розроблявся та не затверджувався; незаконне внесення до довідки від 16 лютого 2015 року №262/13 висновку, що земельна ділянка відноситься до території багатоповерхової житлової забудови, такий висновок не відповідає фактичним обставинам забудови згідно з наданих дозволів міської ради; незаконна відмова врахувати, що рішення сесії міської ради від 28 травня 2003 року №193 передано у приватну власність земельну ділянку (суміжної) по АДРЕСА_2 , площею 0,0903 га під садівництво; незаконна відмова врахувати, що рішенням сесії міської ради від 28 травня 2003 року №193 передано у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 , площею 0,1000 га під житлове будівництво; незаконна відмова врахувати, що рішенням міської ради від 21 червня 2012 року №400 міська рада надала дозвіл на складання проекту землеустрою на 210 самовільно збудованих гаражів, без дозвільних документів, площею 1,200 га по АДРЕСА_3 (суміжна) земельна ділянка; незаконне внесення до довідки висновку, що земельна ділянка розташовується в межах «червоних» ліній АДРЕСА_3 , затверджених рішенням міської ради від 10 вересня 2005 року №583, оскільки земельна ділянка не розташована в межах «червоних» ліній; незаконне внесення до довідки від 16 лютого 2015 року №262/13 висновку про те, що на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, так як будь-які документи, які посвідчують право власності та право користування на земельну ділянку відсутні, будинок та гараж знаходяться у напівзруйнованому стані, прилегла до ділянка заростає чагарником та знаходиться у забрудненому стані, що рішенням міської ради сплачено грошову компенсацію за знесення житлових будинків та господарських споруд власникам будинків за адресою: АДРЕСА_1 . Спричинення моральної шкоди аргументує погіршенням здоров`я та душевними стражданнями розчаруванням, відчуттям несправедливості та іншими негативними переживаннями. Вона позбавлена можливості реалізації звичок та побажань, що сприяло погіршенню відносин із оточуючими людьми. Порушення її конституційних прав під час розгляду звернення призвело до погіршення життєвих зв`язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 18 грудня 2023 року ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить окремою мотивувальною ухвалою зобов`язати Богунський районний суд м.Житомира відновити форму позовної заяви від 07 грудня 2023 року, встановити юрисдикцію позовної заяви про судовий захист порушених цивільних права та інтересів при незаконному складанні довідки від 16 лютого 2015 року №262/3 за її клопотанням від 05 лютого 2015 року, ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 18 грудня 2023 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, позбавляє її права захищати в суді порушені цивільні права та інтереси, скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд незаконно відмовив у доступі до правосуддя, мати не заборонені законом цивільні права. Розглядаючи питання про відкриття провадження за її позовною заявою, суд вчинив недодержання вимог закону: незаконно відмовив правильно, в повному обсязі зазначити суть позовної заяви; має місце невідповідність висновку суду суті позовної заяви, зазначеній у вимозі 1 позовної заяви; незаконна відмова врахувати висновки, зазначені у вимозі 3 позовної заяви про те, що цивільні права встановлені законами України, вона бажає захищати в суді порушені цивільні права та інтереси за правилами цивільного судочинства; незаконна відмова зазначити в ухвалі вимогу 4 та вимогу 5 позовної заяви; незаконна відмова врахувати суть 11 випадків вчинення незаконних рішень, дій, якими порушені її цивільні права; незаконний виклад в ухвалі тлумачень 15 висновків із Законів України, які не підлягають застосуванню при розгляді питання про відкриття провадження у справі за її позовною заявою; незаконна відмова застосувати закони, які підлягають застосуванню при розгляді питання про відкриття провадження у справі; незаконний виклад висновку про те, що матеріали справи свідчать, що вона звернулася до голови Житомирської міської ради із клопотанням про надання їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки, оскільки такий висновок не підлягає застосуванню при розгляді питання про відкриття провадження; неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; незаконний висновок, що відповідач під час розгляду заяви виконував владні управлінські функції, покладені на нього відповідно до законодавства не відповідає чинному законодавству, оскільки жодним законом не надано повноважень виконувати владні управлінські функції вчиняти 11 випадків незаконних рішень, дій чи бездіяльності; незаконна зміна суті позовної заяви та зміна суті правовідносин; суд змінив суть правовідносин зазначений у вимозі 5 позовної заяви; суддя порушуючи законодавство надала привілеї відповідачу, щоб приховати вчинення ним 11 випадків незаконних рішень, дій чи бездіяльності. Суддя Єригіна І.М. вчинила в ухвалі 12 випадків недодержання вимог закону, порушення норм процесуального права. Вважає, що незаконно відмовлено мати незаборонені законом цивільні права, чим не забезпечено право на справедливий суд, на доступ до правосуддя та застосований надмірний формалізм.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Судова повістка про виклик у судове засідання на 28 лютого 2024 року вручена позивачу ОСОБА_1 12 лютого 2024 року (а.с.37), а відповідачу Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради 02 лютого 2024 року (а.с.36). Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради спрямував до суду заяву про розгляд справи без участі його представника. Про причини неявки сторони суд не сповістили. У разі неповідомлення про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша ст.19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. За таких обставин, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Законодавець у частині першій ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

За змістом частини першої ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 частини першої ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п.1 частини першої ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 порушення її конституційних прав обґрунтовує тим, що Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при складанні довідки від 16 лютого 2015 року №262/13 за її клопотанням від 05 лютого 2015 року вчинив 11 випадків незаконних, на думку скаржника, дій, чим завдав останній моральної шкоди.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Із наведеного вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

У пункті 7 частини першої ст.4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини п`ятої ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Ураховуючи вищевикладене, при вирішенні судом позову в цій справі, насамперед підлягає дослідженню правомірність дій відповідача під час складання ним довідки від 16 лютого 2015 року №262/13 за клопотанням ОСОБА_1 від 05 лютого 2015 року. Вказані обставини не пов`язані з визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб, оскільки ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку не набула.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду є правильним, оскільки стосується спору фізичної особи з органом місцевого самоврядування, предметом якого є перевірка законності дій та бездіяльності цього органу, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Відшкодування моральної шкоди залежить від вирішення публічно-правового спору, а тому також підлягає розгляду адміністративним судом за правилами частини п`ятої ст.21 КАС України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п.1 частини першої ст.186 ЦПК України.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на помилковому тлумаченні норм процесуального права та з огляду на вищевикладене додаткового правового обґрунтування не потребує.

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала відповідає вимогам чинного процесуального законодавства та залишається без змін.

Вирішуючи питання про постановлення окремої ухвали колегія суддів виходить з наступного.

Суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених ст.262 ЦПК України, може постановити окрему ухвалу (передбачено змістом частини першої ст.385 ЦПК України).

У свою чергу, за положеннями частини першої ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окремі ухвали - це процесуальний засіб реагування суду на виявлені ним під час розгляду справи порушення з метою усунення існуючих причин та умов, що сприяли порушенню та попередженню таких порушень у майбутньому.

Постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності відповідних клопотань учасників справи.

Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком. Тобто, окрему ухвалу суд постановляє за власною ініціативою. Особи, які беруть участь у справі, позбавлені можливості вимагати винесення окремої ухвали, але вони можуть звернути увагу суду на наявність обставин, що, на їхню думку, свідчать про необхідність постановлення окремої ухвали.

Згідно з частиною п`ятою ст.262 ЦПК України, в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

У справі, що переглядається встановлено, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2023 року ОСОБА_1 у відкритті провадження у цій цивільній справі відмовлено та у мотивувальній частині цієї ухвали роз`яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Позивачем, на переконання колегії судів, не наведено достатніх підстав та аргументів для постановлення окремої ухвали про зобов`язання Богунського районного суду м.Житомира відновити форму позовної заяви від 07 грудня 2023 року та встановити юрисдикцію позовної заяви про судовий захист порушених цивільних права та інтересів при незаконному складанні довідки від 16 лютого 2015 року №262/3 за клопотанням ОСОБА_1 від 05 лютого 2015 року.

Ураховуючи те, що за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку судом ухвалено постанову згідно з положеннями ст.375 ЦПК України, оскільки вимоги ОСОБА_2 дійсно слід розглядати за правилами адміністративного судочинства, законних підстав для постановлення окремої ухвали щодо предметної та суб`єктивної юрисдикції колегією суддів не вбачається.

Не вбачається й підстав для постановлення окремої ухвали щодо зобов`язання Богунського районного суду м.Житомира відновити форму позовної заяви від 07 грудня 2023 року, оскільки за вимогами частин другої та третьої ст.186 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті провадження у справі надсилається заявникові в порядку, встановленому ст.272 ЦПК України, та до ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. В суді залишається копія позовної заяви.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 18 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 04 березня 2024 року.