ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/3264/23

провадження № 22-ц/4809/420/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус

Кропивницького міського нотаріального округу Малогон

Вікторія Олександрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 й ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Шевченко І. М.) від 13.12.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позову, клопотання про забезпечення позову

11.05.2023 ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 09.05.2023, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Позов обґрунтовано тим, що між ним, ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 існує спір щодо належності права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який розташовано на земельній ділянці якій присвоєно кадастровий номер :45:399:0014. Спір щодо належності цього майна перебуває на розгляді Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 405/2886/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою цього суду від 09.09.2023 забезпечено позов ОСОБА_1 забезпечено шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та встановлення заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного житлового будинку. Попри накладений судом арешт на спірне майно, ОСОБА_2 продала будинок та земельну ділянку, на якій він збудований, ОСОБА_3 , уклавши з ним нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 09.05.2023.

Позивач вважає, що відчуження об`єкта нерухомості, на який суд наклав арешт та заборону його відчуження, є протиправним, таким, що порушує публічний порядок не залежно від того, що інформація про арешт була відсутня у відповідному державному реєстрі на час посвідчення договору (Т. 1, а. с. 1 - 3).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.05.2023 у справі 405/3266/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відкрито загальне позовне провадження (Т. 1, а. с. 28).

11.12.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення його позову шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_4 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного житлового будинку.

Заяву обґрунтовано тим, що в іншій справі, яку розглядає суд, вирішується спір між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зокрема вказаного будинку. 09.05.2023 у тій справі суд наклав арешт та заборону на вчинення будь-яких дій на спірний будинок, але всупереч обтяженню та з метою уникнення поділу майна того ж дня ОСОБА_2 відчужила спірне майно ОСОБА_3 , з яким вони співмешкають і разом використовують цей будинок. Позивач стверджував, що дії відповідачів дають йому підстави вважати, що невжиття забезпечення позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації права може утруднити виконання можливого рішення суду.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2023 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Суд наклав арешт на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 .

Судове рішення мотивоване тим, що між сторонами існує спір майнового характеру про стягнення заборгованості за розпискою, є достатні підставами вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог так, як заявнику доведеться докласти значних зусиль та витрат, щоб відновити свої права та повернути кошти, а тому, та з урахуванням вимог розумності та справедливості, забезпечення збалансованості інтересів учасників справи, суд виснував про обґрунтованість заяви про забезпечення позову, яка підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить особисто відповідачу у справі.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідачі по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , від імені яких діє їх представник - адвокат Зайко Ольга Євгенівна, подали до суду апеляційну скаргу в якій просять скасувати ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2023 та ухвалити з цього питання нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що, на думку апелянтів, місцевий суд неповно з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, а тому ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення.

Зокрема, суд врахував лише інтереси позивача, але проігнорував інтересами іншої сторони у справі.

Твердження суду про належність житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є безпідставним так, як спір щодо цього знаходиться на розгляду у суді, але провадження у тій справі № 405/2886/23 зупинене тож, судового рішення з цього питання не існує. Водночас вказаний будинок був подарований ОСОБА_2 і завжди належав їй особисто.

Суд послався на вартість будинку, але експертна оцінка його вартості у справі відсутня.

Відповідач набув вказаний будинок ОСОБА_3 у ОСОБА_2 за договором за відсутності обтяжень чи обмежень. Обмеження нового власника у праві розпоряджатися його майном є неправомірним.

Крім того, висновок суду про те, що між сторонами існує спір майнового характеру про стягнення заборгованості за розпискою не відповідає дійсності.

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Деревінська Любов Василівна подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

У відзиві висловлена підтримка оскаржуваного судового рішення, як законного та обґрунтованого. Звертається увага суду на те, що житловий будинок, на який суд наклав арешт, є предметом спору в іншій справі № 405/2886/23 про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Попри встановлену судом заборону на відчуження цього майна, ОСОБА_2 , з метою уникнення поділу спільного майна, продала його своєму, як вважає заявник, співмешканцю ОСОБА_3 . Позивач вважає, що існує реальна імовірність подальшого відчуження житлового будинку ОСОБА_3 , що утруднить подальший захист прав позивача. Доводи апеляційної скарги про відсутність експертної оцінки житлового будинку, судового рішення про визнання його спільною сумісною власністю не спростовують законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.

5.Короткий зміст пояснень учасників справи, висловлених у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Апелянти ОСОБА_2 і ОСОБА_3 особисто в судове засідання не з`явилися.

Представник апелянтів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 адвокат Зайко О. Є. підтримала апеляційну скаргу, надала суду усні пояснення.

Третя особа ОСОБА_5 особисто в судове засідання не з`явилася.

Представник третьої особи приватного нотаріуса Малогон В. О. адвокат Осіпова Ю. Ю. з доводами та вимогами апеляційної скарги відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 вимоги апеляційних скарг відповідачів не визнав, просив суд залишити їх без задоволення.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Деревінська Л. В. підтримала позицію позивача, раніше викладену у відзиві на апеляційну скаргу.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційних скарг підлягають задоволенню частково.

7.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

7.1.Застосовні норми права та їх джерела, практика застосування

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, встановлених законом.

Серед передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України видів забезпечення позову значиться, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 Кодексу).

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Обмеження у застосуванні судом заходів забезпечення позову окремо встановлені частинами 4 - 12 ст. 150 ЦПК України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано: «[…] співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам […]. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів […]. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

7.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, відповідачі оскаржили в апеляційному порядку ухвалу суду про забезпечення позову з тих підстав, що суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, зокрема, безпідставно вказав про забезпечення ним позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, не врахував, що будинок був особистою власністю ОСОБА_2 й вона мала право вільно розпоряджатися ним, тож правомірно продала його ОСОБА_3 , а останній набув право власності на будинок без будь-яких обтяжень та у законний спосіб. Суд не врахував інтересами відповідачів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що будь-яке судове рішення, зокрема ухвала суду про забезпечення позову, має ґрунтуватися на фактичних даних про обставини справи, які повідомили сторонами й встановив суд. Такі обставини справи мають бути викладені у мотивувальній частині судового рішення.

Однак оскаржувана ухвала Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2023 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно чомусь обґрунтована судом тим, що «між сторонами існує спір майнового характеру про стягнення заборгованості за розпискою, є достатніми підставами вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог».

Встановлений судом в оскаржуваній ухвалі предмет позову явно не відповідає змісту вимог позивача, який просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Оскільки в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд не послався на інші обставини цієї справи, то її не можна вважати належно мотивованою.

Водночас загальний висновок суду про наявність підстав для забезпечення позову відповідає обставинам у справі та меті інституту забезпечення позову в цивільному судочинстві, визначеній у ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Оскільки під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, то воно має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Спір у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, по суті стосується нерухомого майна, яке відчужене за оспорюваним договором купівлі-продажу.

Визнання правочину недійсним є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Визнання у судовому порядку договору недійсним має наслідком не лише констатацію відсутності умов його чинності з моменту вчинення та відсутність його юридичних наслідків, а й усуває невизначеність у праві, створює певні зобов`язання для його сторін, встановлені ст. 216 ЦК України.

Подальше можливе відчуження ОСОБА_3 , як новим власником майна та стороною оспорюваного договору, житлового будинку може істотно ускладнити захист прав позивача у випадку задоволення його позову, бо створить ситуацію за якої права позивача й надалі порушуватимуться, а сторони оспорюваного договору купівлі-продажу не будуть повернуті у свій попередній правовий стан щодо цього майна.

Припущення позивача про те, що житловий будинок, який є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу, може бути перепроданий ОСОБА_3 на шкоду стверджувальним правам позивача ґрунтується на тому, що в іншій справі № 405/2886/23, у якій вирішувався спір між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про поділ цього майна, попри вжиті судом заходи забезпечення позову, він був проданий відповідачу ОСОБА_3 , який таким чином сприяв ОСОБА_2 уникнути можливого поділу майна.

При цьому в матеріалах справи містить копію ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.05.2023 у справі № 405/2886/23 якою за заявою ОСОБА_1 забезпечено його позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя шляхом накладення арешту на вказаний житловий будинок, зареєстрований на той час на ім`я ОСОБА_2 , та встановленням заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо цього мана (Т. 1, а. с. 8 - 9).

Крім того, у справі наявна копія оспорюваного договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 того ж таки 09.05.203 (Т. 1, а. с. 60 - 63).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що побоювання позивача щодо можливого подальшого відчуження житлового будинку, стосовно прав на який виник спір, мають фактичні підґрунтя.

Накладення місцевим судом арешту на об`єкт, який є предметом оспорюваного договору у цій справі, по суті спрямоване на його збереження.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження та який триває до вирішення спору щодо нього та визначення подальшої долі майна.

При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх.

Отже, накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу ОСОБА_3 , не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Не порушуються при цьому і будь-які права відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги не доводять відсутності підстав для забезпечення позову, а помилкове посилання суду у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали на те, що між сторонами існує спір майнового характеру про стягнення заборгованості за розпискою підлягає усуненню шляхом зміни мотивувальної частини ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги (про відсутність у матеріалах справи експертної оцінки майна, належність на час продажу майна на праві особистої власності ОСОБА_2 та відсутність обтяжень тощо) підлягають перевірці під час розгляду справи по суті та не впливають на правильність рішення про забезпечення позову.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення ЄСПЛ у справах «Бюрг та інші проти Франції», «Гору проти Греції»).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 й ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2023 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2023 змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В інших частинах оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 29.02.2024.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник