Справа №490/799/24
Провадження №6/490/159/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районного суду м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.

за участю секретаря Циганкова Д.Є.

представника стягувача ОСОБА_1 ,

представника боржника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначила, що 05 лютого 2024 року було винесено судовий наказ, за яким стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в розмірі 1/2 (однієї другої) частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з 02 лютого 2024 року до досягнення дітьми повноліття.

З даним наказом вона погодитись не може, оскільки в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває справа за її позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей, відібрання дітей у батька та стягнення аліментів.

Також заявниця вказує на те, що діти проживають з батьком поза її волею, були відібрані у неї поза встановленим законом способом та вивезені за межі України. Наразі точне місце знаходження дітей залишається для матері невідомим.

У судовому засідання представник боржника вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити.

Представник стягувача заперечував, щодо задоволення заяви, вказує, що на даний час діти знаходяться разом із батьком на повному його утриманні, а мати ухиляється від надання дітям матеріальної допомоги.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши доводи заяви, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

05 лютого 2024 року Центральним районним судом м. Миколаєва було винесено судовий наказ, за яким стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 (однієї другої) частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з 02 лютого 2024 року до досягнення дітьми повноліття.

Звертаючись до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_3 зазначила про те, що на момент розгляду заяви ОСОБА_4 про видачу судового наказу жодним судом не врегульовано питання місця проживання дітей, а відтак відсутні підстави для визначення, що саме ОСОБА_3 має платити аліменти на утримання дітей.

Також заявниця посилалася на те, що спір про визначення місця проживання дітей знаходиться на розгляді у Центральному районному суді м. Миколаєва.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також, у ст. 199 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Враховуючи вищевикладене, право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним.

Ті обставини, що боржник є матір`ю дітей, що у неї є обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей, які на даний час проживають з батьком, розмір аліментів, боржник, як вбачається зі змісту заяви, не оспорює.

В той же час судовий наказ є також виконавчим документом (ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В п.4 Узагальнення судової практики ВССУ №8 від 25 вересня 2015р. надані роз`яснення словосполучення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме про те, що словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені в ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, що в даному випадку не встановлено матеріалами справи.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Із системного аналізу змісту зазначених роз`яснень слід дійти висновку, що до процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не відноситься наявність не розглянутого спору про право, яке може вплинути на права та обов`язки боржника у виконавчому провадженні.

Отже підстав вважати, що наявність спору про визначення місця проживання дітей при видачі судового наказу про стягнення аліментів є самостійною підставою для визнання його, як виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню, відсутні. Відсутні і інші процесуальні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Виходячи з наведено не можна ставити в залежність отримання аліментів, які належать дитині, від спору між батьками про визначення місця проживання дітей з одним із батьків, поки діти проживають разом з одним із них.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої ст. 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 170ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Крім того, відповідно до ч.8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 170, 173, 432, 260 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, що виданий 05 лютого 2024 року Центральним районним судом м. Миколаєва по справі 3490/799/24 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя П. О. Чаричанський