Справа № 214/376/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Прасолов В.М., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області про стягнення компенсації, суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд стягнути компенсацію для поновлення розміру основного боргу на суму інфляційних втрат за період з 01.07.2013 року по 11.04.2023 року на підставі ст. 625 ЦК України з ОСОБА_2 за весь період прострочення виконання рішення суду в розмірі згядно доданого розрахунку суми позову, а саме: 321 818, 07 грн., а також 3% річних в розмірі 61 964,00 грн., що разом становить 383 782,07 грн.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про звільнення від сплати судового збору, оскільки у позивача відсутні доходи, пенсію він не отримує, тому виникла необхідність звернутися до суду з заявою про звільнення від сплати судового збору.

Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено спеціальним нормативно-правовим актом Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України, ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а також звільнити від сплати судового збору за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.82 ЦПК України, ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Із аналізу вказаних норм слідує, що законодавець передбачив можливість звільнення позивача від сплати судового збору виключно з підстав, пов`язаних з майновим становищем сторони.

Натомість, всупереч вимогам ч.3 ст.10 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість сплати судового збору. Так, надані позивачем на підтвердження матеріального становища відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, свідчать про його доходи за період з червня 2022 року по лютий 2023 року, позаяк останній звернувся до суду 16 січня 2024 року. Таким чином, позивачем на надано доказів на підтвердження скрутного матеріального становища станом на день звернення до суду.

Суд зазначає, що надані позивачем відомості не можуть свідчити про те, що позивач не має інших джерел для існування та забезпечення своїх потреб - зокрема для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно, компенсації, тощо).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Таким чином, суд не вбачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, у зв`язку з чим у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.136 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Прасолов В.М.