Справа № 127/459/24
Провадження № 2/127/80/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Іщук Т. П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 липня 2019 року в розмірі 65342,64 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що 10 липня 2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем був укладений договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № на отримання кредиту згідно заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 10 липня 2019 року, що акцептована відповідачем 10 липня 2019 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України). Вказані дії були вчиненні відповідачем шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки на рахунок якої надалі ТОВ «ІНФІНАНС» було перераховано грошові кошти. Відповідно до умов договору, кредит надавався у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користуванням траншем. Строк та умови користуванням кожним траншем є окремим та визначається сторонами.

14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило належне йому право вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі і за договором № від 10 липня 2019 року. В свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі і за договором № від 10 липня 2019 року, укладеним з відповідачем.

Позивач вказує, що відповідач не виконала умови кредитного договору у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість, яка станом на 11 грудня 2023 року становить 90807,44 грн, з яких: 5449,93 грн- заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 85357,51 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Однак, позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 65342,64 грн, з яких: 5449,93 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 59892,71 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС». Заборгованість не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 липня 2019 року в розмірі 65342,64 грн, а також 2684,00 грн судового збору та 17000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2024 було відкрите спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подала.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.

Судом установлено, що 10 липня 2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № згідно заявки-анкети на отримання кредиту № на умовах пропозиції (оферти) на укладення договору позики № від 10 липня 2019 року, що акцептована ОСОБА_1 шляхом підписання електронним підписом.

Підписавши цей договір, відповідач підтвердила, що вона повністю ознайомлена з усіма його вимогами, в тому числі з Правилами та її була надана вся інформація передбачена вимогами чинного законодавства.

За змістом заявки вона просила надати її кредит у розмірі 5450,00 грн для ремонту строком на 30 днів шляхом переказу на банківську платіжну картку НОМЕР_1 зі сплатою відсотків (а.с. 9 зворот).

Заявку підписано в електронному вигляді одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 9q9j7f, вона містить її паспортні дані, індивідуальний податковий номер, адресу та номер мобільного телефону, реквізити банківської картки.

Пропозиція (Оферта) на отримання кредиту згідно заявки-анкети № від 10 липня 2019 року в рамках договору про надання позики № від 10 липня 2019 року підписана ОСОБА_1 10 липня 2019 року електронним цифровим підписом, який було надіслано за допомогою sms-повідомлення та телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору.

Таким же одноразовим ідентифікатором 9q9j7f підписано акцепт оферти від 10 липня 2019 року на отримання 1 траншу кредиту згідно договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 липня 2019 року та заявки-анкети № від 10 липня 2019 року, за змістом якого ОСОБА_1 згодна з умовами оферти ТОВ «ІНФІНАНС», умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», затверджених наказом № 11/1 від 11 травня 2019 року, згодна укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 2019 року для надання її кредиту (траншів) на нижчевикладених умовах в цьому акцепті та дає згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора в якості аналога її власноручного підпису. Акцептом оферти передбачені основні умови кредиту (траншу), а саме розмір кредиту (траншу) 5450,00 грн, строк користування кредитом (траншем) 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75%, загальна вартість кредиту у грошовому виражені становить 8 грн (а.с.9).

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вказаного договору.

З довідки про ідентифікацію ТОВ «ІНФІНАНС» слідує, що клієнт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з якою укладено договір від 10 липня 2019 року, ідентифікована товариством за одноразовим ідентифікатором 9q9j7f (а. с. 20).

Відповідно до п.1.1. договору, товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МопеуВООМ», яка є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язався отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені Договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, що визначені цим договором та Правилами.

Згідно п 1.2 договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

Відповідно до п.п. 1.5, 1.6 договору, загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20 000 гривень. Максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) 30 календарних днів. Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості в розмірі 1.75%. Розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) та річна відсоткова ставка визначаються сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховуються за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування.

Згідно п. 1.10.2 договору, максимальна реальна річна процента ставка за кредитом становить 638,75%.

Відповідно до п. 3.3 договору, строк користування поточним кредитом (траншем) може бути змінений виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і прострочених та сплати пені (у разі наявної простроченої заборгованості та вимоги товариства про її сплату), на відповідний рахунок товариства з цільовим призначенням «Оплата за продовження строку дії користування поточним кредитом за договором № від 10 липня 2019 року».

Згідно з п.5.3 договору, у разі прострочення позичальником строків сплати поточного кредиту та відсотків за користування кредитом частково/або у повному обсязі позичальник самостійно нараховує та сплачує товариству, на його вимогу, пеню в розмірі 1,75 % від несвоєчасно сплаченої суми кредиту та відсотків) за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється із врахуванням п. 5 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів.

Отже сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, строк кредитування та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 10 липня 2019 року.

З квитанції за сплату № 36658173 від 10 липня 2019 року слідує, що на картку НОМЕР_1 , належну відповідачці, зараховано 5450,00 грн (а.с.20 на звороті).

14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступив право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за договорами кредиту, зокрема і за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 липня 2019 року, укладеним з ОСОБА_1 , на суму 56377,51 грн, з яких: 5449,93 грн - заборгованість за тілом кредиту, 50927,58 грн - заборгованості по процентам (витяг з реєстру боржників до договору факторингу №14-07/21 від 14 липня 2021 року).

Відповідно до п. 2.3 договору, за цим договором клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрі боржників.

Згідно з п. 2.4 договору, за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.

Відповідно до п.6.1.4 право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання акту приймання-передавання реєстру боржників.

Проведення фінансування за цим договором підтверджується платіжним дорученням від 14 липня 2021 року М1.

Отже ТОВ «ІНФІНАНС» відступив право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 липня 2019 року, укладеним з ОСОБА_1 , на суму заборгованості 56377,51 грн, з яких: 5449,93 грн - заборгованість за тілом кредиту, 50927,58 грн - заборгованості по процентам.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за договорами кредиту, зокрема і за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 липня 2019 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 5.2 цього договору право вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту прийняття-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді.

В це же день сторонами цього договору підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників. За Реєстром ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 липня 2019 року, укладеним з ОСОБА_1 , на суму 90807,44 грн, з яких: 5449,93 грн - заборгованість за тілом кредиту, 85357,51 грн - заборгованості по процентам.

Договори є правомірними, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять.

Разом з тим, слід зазначити, що передати можливо лише дійсне та наявне право вимоги.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Як слідує з матеріалів ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 липня 2019 року, укладеним з ОСОБА_1 , лише на суму заборгованості 56377,51 грн, з яких: 5449,93 грн- заборгованість за тілом кредиту, 50927,58 грн - заборгованості по процентам. Інших прав особі не передавалося. Відповідно ТОВ «Вердикт Капітал» могло передати лише вказане право вимоги, а отже ТОВ «Коллект Центр» отримав право вимоги та набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 липня 2019 року, укладеним з ОСОБА_1 , лише на суму заборгованості 56377,51 грн, з яких: 5449,93 грн - заборгованість за тілом кредиту, 50927,58 грн - заборгованості по процентам.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 65342,64 грн, з яких: 5449,93 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 59892,71 грн заборгованість по процентам на дату відступлення права вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС».

Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, а тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню.

Що стосується розміру заборгованості по процентам, даний розмір є необґрунтований, оскільки, як зазначалось вище, ТОВ «ІНФІНАНС» передав право вимоги по процентам за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 липня 2019 року у сумі 50927,58 грн.

В той же час, слід також зазначити, що відповідно до умов договору позичальник отримав перший транш строком на 30 днів.

Згідно з п. 3.3 договору строк користування поточним кредитом ( траншем) може бути змінений виключно за умови попередньо сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і прострочених, та слати пені (в разі наявності простроченої заборгованості та вимоги Товариства про її сплату) на відповідний рахунок товариства з цільовим призначенням «Оплата за продовження строку дії користування поточним кредитом за договором № від 10 липня 2019 року».

Відомості про зміну строку користування поточним траншем та надання другого, наступних траншів матеріали справи не містять, а тому строк кредитування за вищевказаним договором становить 30 днів.

Враховуючи, що сторони договору надання позики погодили, що відсоткова ставка становить 1,75% за один день користування кредитом, а тому сума заборгованості за 30 календарних днів складає 2861,10 грн.

Суд звертає увагу на те, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані уст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

Враховуючи те, що сторони узгодили строк кредитування (строк виконання зобов`язання), який є відмінним від строку дії договору, а тому нарахування відсотків поза межами узгодженого сторонами тридцятиденного строку кредитування є неправомірним, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом у сумі 2861,10 грн.

З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 липня 2019 року, яка становить 8311,03 грн, з яких: 5449,93 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 2861,10 грн заборгованість по процентам.

Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 341,38 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам).

Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/ 16-ц.

Як слідує з матеріалів цієї цивільної справи позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання правничої допомоги від 02 січня 2023 року, заявку на надання юридичної допомоги № 282 від 04 листопада 2023 року, витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08 листопада 2023 року та платіжну інструкцію № від 09 листопада 2023 року.

За змістом договору вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Якщо інше не передбачено заявкою на надання юридичної допомоги, клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги у строк до 60 банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного розрахунку для оплати. Сума визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає(п. 4.1, 4.2, 4,5 договору).

Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №282 від 04 листопада 2023 року сторони погодили надання наступних правових (юридичних) послуг адвокатським об`єднанням товариству по супроводу примусового стягнення заборгованість з ОСОБА_1 , а саме надання усної консультації з вивчення документів (1 год. 1500,00 грн) витрачено 2 год. 3000,00 грн.; підготовка пропозиції (1 год. - 2000,00 грн) витрачено 2 год. 4000,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (1 год. - 2000,00 грн) витрачено 5 год. 10000,00 грн, загальна сума 17000,00 грн.

08 листопада 2023 року між сторонами договору підписано акт №2 про надання юридичної допомоги із змісту якого слідує, що сторони погодили надання наступних правових (юридичних) послуг адвокатським об`єднанням товариству до заявки надання юридичної допомоги за наступним списком: надання усної консультації з вивчення документів (1 год. 1500,00 грн) витрачено 2 год. 3000,00 грн; підготовка пропозиції (1 год. - 2000,00 грн) витрачено 2 год. 4000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (1 год. - 2000,00 грн) витрачено 5 год. 10000,00 грн, загальна сума 17000,00 грн.

Позивачем надано платіжну інструкцію № від 09 листопада 2023 року на підтвердження виконанням ним умов договору щодо оплати правових послуг наданих адвокатським об`єднанням.

Надаючи оцінку наданим доказам суд зважає, що справа дійсно є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, а також враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2162,00 грн витрат на правничу допомогу (пропорційно задоволеним вимогам).

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 634, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст. 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 10 липня 2019 року в сумі 8311,03 грн, з яких: 5449,93 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 2861,10 грн заборгованість по процентам.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір в розмірі 341,38 грн та 2162,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 30, офіс 306,

Відп овідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: