судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Тітова М. Ю. на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2024 року в справі № 676/136/21 (провадження № 61-3261св23)
за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, та зняття з реєстраційного обліку за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 лютого 2023 року.
У січні 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»), звернулося до суду з вищевказаним позовом та просило визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , та зняти їх з реєстраційного обліку.
На обґрунтування заявлених вимог зазначало, що 23 липня 2007 року ОСОБА_3 уклав з банком генеральний договір № 890/121-ГД 27 та додаткову угоду у вигляді разового кредиту № 890/122-РК 25, відповідно до умов яких банк надав у тимчасове користування позичальнику грошові кошти у розмірі 60 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами ОСОБА_3 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором банк звернув стягнення на предмет іпотеки та в подальшому за АТ «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на вказану квартиру. Втративши право власності на квартиру, ОСОБА_3 і члени його сім`ї втратили право користування нею. У квартирі зареєстровані відповідачі, які добровільно її не звільняють, заперечують проти досудового врегулювання спору. Такі дії порушують права банку як власника нерухомого майна.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 лютого 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що передана в іпотеку квартира була придбана не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, іншого постійного житла відповідачі не мають, відтак їх виселення зі спірного житла без надання іншого постійного жилого приміщення суперечить вимогам статті 109 ЖК України, статті 40 Закону України «Про іпотеку».

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2024 року касаційну скаргу АТ «Сенс Банк» залишено без задоволення. Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 лютого 2023 року залишено без змін.

Колегія суддів вважала, що спірна квартира придбана не за рахунок кредитних коштів, відповідачі зареєстровані та проживають у спірній квартирі, іншого житла не мають.

Банк, ініціювавши питання про виселення відповідачів із спірної квартири, не вказав у позовній заяві іншого постійного житлового приміщення, яке відповідно до частини другої статті 109 ЖК України має бути надане особам одночасно з їх виселенням.

З такими висновками колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погодитися не можу й відповідно до вимог статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до чинного законодавства України, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом пред`явлення позову, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (стаття 72 ЖК України), або про виселення (статті 109, 124 ЖК України).

Тобто законодавство України розмежовує поняття «втрата права користування житлом» та «виселення з житла», які не є тотожними.

Правова підстава для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, - відсутність (непроживання) особи, наприклад, понад встановлені строки в житловому приміщенні.

Правова підстава для виселення особи з житлового приміщення - проживання особи в житловому приміщенні, але без законної та те підстави (зокрема відпала обставина, яка була підставою для вселення).

Отже, позови про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та про виселення є взаємовиключними.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «Сенс Банк» просило, зокрема визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що виселення відповідачів зі спірного житла суперечить вимогам статті 109 ЖК України, статті 40 Закону України «Про іпотеку». Передана в іпотеку квартира була придбана не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, іншого постійного житла відповідачі не мають.

Таким чином, суди попередніх інстанцій належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, вимоги АТ «Сенс Банк» про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, по суті не розглянули.

Враховуючи викладене, вважаю, що оскаржувані судові рішення підлягали скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суддя М. Ю. Тітов