справа № 489/3493/19 провадження №2/489/15/24
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Воробйова В.В.,

в присутності:

представника відповідача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку

встановив:

У липні 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом в якому просить:

- визнати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ,2002 року народження, такими, що втратили право користування трикімнатною квартирою загальною площею 56,4 кв.м., житловою 36,3 кв.м., розташоваю за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою;

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «Кредитні ініціативи» 24.01.2019 в досудовому порядку набуло право власності на квартиру АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_3 .

Втративши право власності на квартиру, відповідачі втратили відповідно право користування квартирою.

Згідно довідки про склад сім`ї від 01.02.2019 в квартирі, власником якої є ТОВ «Кредитні ініціативи», зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, але відповідачі без будь-яких правових підстав прожовують проживати в квартирі та відмовляються добровільно висилитися, тим самим порушую право позивача на користування і розпорядження нерухомим майном.

Посилаючись на наведені обставини позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.12.2020 залучено до участі в справі у якості співвідповідача ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 17.03.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 11.11.2021 зупинено провадження до набрання законної сили рішенням у справі №489/4224/21 за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Ільяш О.О. та ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Ухвалою суду від 12.09.2023, у зв`язку із набранням законної сили рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.07.2023 по справі №489/4224/21, провадження у справі поновлено та призначено судове засідання.

Ухвалою суду 08.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотань відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про зупинення провадження у справі та відкладено розгляд справи на 18.12.2023.

Ухвалою суду від 18.12.2023 відмовлено у задоволенні повторно поданих відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 клопотань про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 18.12.2023 відмовлено в задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_3 адвоката рудяка С.О. про відвід головуючого у справі.

До судового засідання представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Рудяк С.О. 26.02.2024 повторно звернувся до суду з клопотаннями про зупинення провадження у справі,

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання, призначене на 05.03.2024, свого представника не направило. У поданій до суду заяві від 28.02.2024 розгляд справи просило здійснити за відсутності його представника, позовні вимоги підтримало та просило задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 просив задовольнити його клопотання про зупинення проводження у справі та одночасно в задоволенні позовних вимог просив відмовити, якщо суд не вбачатиме підстав для зупинення провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_9 підтримала клопотання представника ОСОБА_1 та також просила в задоволенні позову відмовити.

Інші відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, в поданій до суду заяві від 11.03.2020 третя особа повідомила про неможливість складання висновку відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , через досягнення вказаною особою повноліття та просила розгляд справи здійснювати за відсутності свого представника.

Суд, вислухавши присутніх учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах докази та встановивши фактичні обставини справи, дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що 03.05.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1401/0507/88-014, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 40000,00 дол.США зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 14% річних, строком до 03.05.2017.

Зобов`язання позичальника за кредитним договором були забезпечені нотаріальним договором іпотеки від 03.05.2007, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк» квартиру АДРЕСА_2 , що належала їй на праві власності на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.12.2006 у справі № 2-5686/2006 та зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі 111 за номером запису 19069, право власності зареєстровано під реєстраційним номером 18151363 (пункти 1, 2 іпотечного договору).

Із судових рішень по справі № 489/4224/21 встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 1401/0507/88-014 та договором забезпечення (іпотечним договором) від 03.05.2007 набуто ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору факторингу від 28.11.2012 та нотаріального договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012, укладеному з ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2019 позивач підтвердив, що 18.01.2019 на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_2 , (номер запису про право власності: 29981808).

Підставою державної реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на спірну квартиру вказано - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору.

Доданою до позову відповіддю Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 01.02.2019 підтверджується, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач підтвердив, що 18.06.2019 за вих № 784 на адресу проживання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ним надсилалися вимоги про усунення порушення, в якій Товариство вимагало добровільно звільнити всіма мешканцями житлове приміщення, яке є предметом іпотеки квартиру АДРЕСА_2 з обов`язковим заняттям з реєстраційного обліку за цією адресою та звільнення від особистих речей.

Направлення вимоги позивач підтвердив списком згрупованих відправлень рекомендованих листів, з відміткою поштового відділення від 19.06.2019.

Доказів фактичного отримання вимоги відповідачами матеріали справи не містять.

Представник відповідача ОСОБА_1 пояснив, що вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» про добровільне виселення відповідачі не отримували, а спірна квартира є єдиним їхнім житлом в якому вони зареєстровані та фактично проживають.

За заявою позивача ухвалою суду від 03.12.2020 до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстрацію якого в квартирі позивач підтвердив відомостями про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 01.07.2019 № 19.03.03-25/1/3438/190.

Між тим, незважаючи на залучення ОСОБА_6 співвідповідачем, ТОВ «Кредитні ініціативи» позовних вимог до вказаного відповідача не заявило та у заяві від 17.03.2021 представник позивача просив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду. Після призначення розгляду справи по суті, в поданих до суду заявах представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, а справу розглянути за відсутності представника ТОВ «Кредитні ініціативи».

Правове обґрунтування та мотиви суду

Правовою підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою позивач вказує положення статей 319, 321 ЦК України та частини першої статті 109 ЖК України.

З посиланням на наведені правові підстави ТОВ «Кредитні ініціативи» просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та зняти їх з реєстраційного обліку за адресою квартири.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі «Маккенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Вирішення питання про наявність передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватися із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19) зазначила, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

У цій постанові, зокрема зазначено, що до спірних правовідносин між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням, підлягають застосуванню зазначені норми права. Обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статті 109 ЖК Української РСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку», є передбачуваними.

Такого ж висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 в справі № 361/4481/19 вказавши, що «частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на житлове приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК України».

За правилом частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Визначальним при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення осіб, які проживають у жилому приміщенні, яке було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за валютним кредитом, є встановлення за які кошти придбано іпотечне майно. Якщо іпотечне майно, придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 753/72/12.

У справі, що розглядається, ТОВ «Кредитні ініціативи», яке набуло право власності на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення у позасудовому порядку, заявило про наявність перешкод у користуванні своєю власністю, оскільки в спірній квартирі зареєстровані іпотекодавець ОСОБА_3 , яка є колишнім власником квартири, та інші члени її сім`ї, які відмовляються в добровільному порядку звільнити житлове приміщення.

Суд враховує, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя ТОВ «Кредитні ініціативи», останнє було обізнане про наявність обтяжень спірної квартири, яка належала на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_3 , яка зареєстрована разом з іншими відповідачами у вказаній квартирі, зокрема про наявність у неї відповідних речових прав.

Позивач мав можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість у зв`язку із невиконанням боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою, а також мав усвідомлювати, що права власника квартири обмежуються у зв`язку із наявністю прав осіб, які мають право користування цим нерухомим майном.

Наявність права осіб, місце проживання яких зареєстровано у набутій позивачем на підставі іпотечного договору квартирі обмежує право останнього на користування майном. Частина друга статті 109 ЖК Української РСР на час реалізації прав іпотекодержателя містила заборону виселення осіб без надання іншого житлового приміщення у випадку, якщо квартира придбана не за рахунок коштів, отриманих у позику.

Таким чином, іпотекодержатель, як потенційний (у разі невиконання боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою) новий власник спірного житлового приміщення, мав об`єктивну можливість знати про наявність прав відповідачів на користування спірним будинком і при набутті права власності мав усвідомлювати, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання в будинку й право користування житлом.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 05.06.2019 у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19).

Аналогічні висновки щодо застосування правових висновків, викладених у наведених постановах Великої Палати, висловлені Верховним Судом у постанові від 15.03.2021 у справі № 639/7410/18 (провадження № 61-14505св20) та від 09.09.2021 у справі 205/5044/19 (провадження № 61-2490св21) із подібними правовідносинами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведені обставини та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог стосовно відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оскільки позивачем, всупереч вимогам статті 109 ЖК УРСР, не запропоновано їм іншого житла.

Факт переходу права власності на спірне житлове приміщення до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло згідно з статтею 8 Конвенції, щодо пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ не є підставою для виселення членів сім ї власника квартири, у тому числі й колишніх, зняття їх з реєстрації та визнання такими, що втратили право користування житлом.

Також суд зазначає, що набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» статусу власника спірного нерухомого майна не може братися до уваги, оскільки сам факт переходу права власності на нерухоме майно до іншої особи не є безумовною підставою для виселення колишнього власника цього майна та членів його сім`ї.

При вирішенні позову в частині відповідача ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Між тим, незважаючи залучення за заявою позивача до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_6 , позивач вимог до вказаного відповідача не заявив та у своїх заявах підтримав позовні вимоги, які просив задовольнити.

За таких обставин, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та відсутність заявлених позовних вимог до вказаного в доповідача позов до ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наведених підстав.

Крім того суд звертає увагу, що на теперішній час Законом України № 1871-IX від 05.11.2021 «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» змінено порядок зняття власником з реєстраційного обліку осіб, які досягли повноліття.

Щодо клопотань представника ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі до закінчення воєнного стану, так як відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебувають на військові службі в лавах Збройних Сил України, які були подані до суду 26.02.2024, підстав для задоволення таких клопотань суд не вбачає, оскільки суду не надано доказів того, що ОСОБА_10 виконує бойові завдання в зоні бойових дій, що унеможливлює участь його в судовому засіданні. Крім того, із доданої представником ОСОБА_1 до клопотання відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2024 № 47 на адвокатський запит, в якій проходить службу ОСОБА_10 , вбачається, що військова частина хоча і переведена на воєнний стан, але виконує бойові завдання по охороні та обороні критичної інфраструктури зі стримання і відсічі збройної агресії російської федерації.

Також суд зазначає, що зупинення провадження у справі, зокрема і на підставі пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України, не може бути формальним, а має бути обґрунтованим об`єктивними обставинними, які через неможливість участі сторони в судовому засіданні унеможливлюють повне з`ясуванню обставин справи, що може вплинути на законність і обґрунтованість рішення.

Стосовно відповіді Військової частини НОМЕР_2 від 13.01.2024 № 813/294, в якій проходить службу відповідач ОСОБА_11 , то хоча вказана військова частина виконує бойові завдання в зоні проведення бойових дій зі стримання і відсічі збройної агресії російської федерації, проте це не може бути підставою для зупинення провадження у справі відповідно до пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки відсутні позовні вимоги до вказаного відповідача, що є підставою для відмови в позові незалежно від можливості участі такого відповідача в судовому засіданні.

Так як в задоволенні позовних вимог відмовлено, підстави для відшкодування позивачу судового збору відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», код ЄДРПОУ 3532625, місцезнаходження: м.Київ, вул. Вікентія Хвойки,21;

відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_5 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_6 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 06.03.2024.

Суддя І.В.Коваленко