КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 757/6170/23-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/2239/2024Головуючий у суді першої інстанції - Головко Ю.Г. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої діями Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, що порушують права позивача,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, в якому просила відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету моральну шкоду у розмірі 1 200 000,00 грн, завдану ОСОБА_1 процесуальними діями Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанова від 27.05.2020 у справі № 585/724/19, провадження № 61-18673св19).

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2020 у цивільній справі № 487/1061/20 їй відмовлено у задоволенні позову до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаєві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування.

Рішення суду від 16.11.2020 мотивовано тим, що посилання позивача на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є помилковим, оскільки вказаний закон врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на заявників, потерпілих осіб, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб. Пославшись на висновок Верховного Суду у постанові № 585/724/19 від 27.05.2020.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2020. Згідно постанови Миколаївського апеляційного суду від 24.03.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2020 залишено без змін.

Позивачка вважає, що саме постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 585/724/19 (провадження № 61-18673св19), в частині незаконного обмеження застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в результаті застосування якої Заводським районним судом м. Миколаєва та Миколаївським апеляційним судом при розгляді цивільної справи № 487/1061/20 було відмовлено позивачці у задоволенні її позовних вимог про відшкодування за рахунок державного бюджету шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві та Заводського районного суду м. Миколаєва, що порушують її права, чим позивачці завдана моральна шкода (а.с. 1-5).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої діями Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, що порушують права позивача, залишено без задоволення (а.с. 81-85).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову умисно не застосував норми ст. 56 Конституції України, частини 2, 7 статті 1176 ЦК України, статті 1-3 Закону України «Про порядок відшкодування, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якими передбачено відшкодування шкоди, особі в наслідок обмеження чи порушення її прав особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (а.с. 89-94).

Відзиву від учасників справи не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2020 у цивільній справі № 487/1061/20 в задоволенні позову ОСОБА_1 до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаєві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування - відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.03.2021 зазначене рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2020 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 28.04.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2020 та постанову Миколаївського апеляційного суду 24.03.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування.

Так, за змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених ст. 1176 ЦК України.

Вказана стаття регламентує відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини 1, 2 статті 1176 ЦК України).

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду слід застосовувати ч. 6 ст. 1176 ЦК України, згідно з якою така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Позивач свої вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовувала незгодою із процесуальним рішенням Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 585/724/19 (провадження № 61-18673св19), яке покладено в основу рішення у справі № 487/1061/20 та стало підставою для відмови в її позові, чим обмежено доступ до правосуддя.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням усіх процесуальних вимог (ст. 263 ЦПК України).

Частинами 1, 3 статті 419 ЦПК України визначено, що рішення суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточним та оскарженню не підлягає.

Тобто, нормами процесуального закону не передбачено процедури оскарження прийнятого судового рішення за наслідками перегляду поданої касаційної скарги.

Таким чином, незгода учасника з судовим рішення суду касаційної інстанції по іншій справі, яке набрало законної сили та не скасовано, не може бути об`єктом перевірки під час розгляду даної справи, та не може перевірятись за межами передбаченого законом процесуального контролю. При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження заподіяння безпосередньо відповідачем неправомірних дій відносно позивача у даній справі.

У постанові Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 зазначено, що завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте, з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ухвалення судами судових рішень у справі № 487/1061/20, № 585/724/19 не є підставою для покладання на державу обов`язку відшкодувати моральну шкоду у зв`язку з недоведеністю заподіяння відповідачем неправомірних дій, в наслідок яких завдано моральну шкоду позивачу.

Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 22 березня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома