УХВАЛА

25 березня 2024 року

м. Київ

справа № 671/490/21-ц

провадження № 61-2294ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом.

Рішенням Печерського районного суду від 22 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його

в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 серпня 2023 року витребувано матеріали справи № 671/490/21-ц із Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду від 22 червня 2022 року відмовлено.

09 лютого 2024 року ОСОБА_1 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 грудня 2023 року, в якій просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

1. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 22 лютого 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліків.

Запропоновано заявникові: 1) Звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести підстави для його поновлення та надати докази на їх підтвердження; 2) Сплатити судовий збір за оскарження судового рішення. На підтвердження сплати судового збору надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; 3) Уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, а також з урахуванням правильного переліку учасників справи та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

У березні 2024 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із заявою на виконання вимог ухвали від 22 лютого 2024 року, зокрема надав «Уточнення до клопотання від 07 лютого 2024 року» та клопотання про звільнення від сплати судового збору. Водночас, вказані в ухвалі Верховного Суду недоліки заявником не усунуті в повному обсязі.

2. Щодо звернення до суду із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Заявник у змісті «Уточнення до клопотання від 07 лютого 2024 року» порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 29 грудня 2023 року.

Відповідно поштового конверта, доданого до касаційної скарги заявником отримано копію оскаржуваної ухвали Київського апеляційного суду 23 січня

2024 року.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено

у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Ураховуючи наведені заявником обставини та надані на їх підтвердження докази, Верховний Суд вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, а тому його слід поновити.

3. Проте заявником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 22 лютого 2024 року в частині зазначення сплати судового збору за звернення до суду з касаційною скаргою.

Відтак, ОСОБА_1 хоча і надано клопотання про звільнення від сплати судового збору, датоване 09 січня 2024 року, та мотивоване тим, що заявник звільнений від сплати судового збору в силу приписів Закону України «Про захист прав споживачів» проте останнє не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У змісті ухвали Верховного Суду від 22 лютого 2024 року Верховним Судом надавалась оцінка посиланням заявника на наявність у останнього пільг зі сплати судового збору в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів». Звертаючись до Верховного Суду повторно із зазначеним клопотанням ОСОБА_1 посилається на аналогічні підстави, які вже були предметом оцінки Верховним Судом у вказаній справі, зокрема у змісті ухвал: від 17 жовтня 2023 року (провадження № 61-14800ск23); від 21 грудня 2023 року (провадження

№ 61-14800ск23); від 30 січня 2024 року (провадження № 61-14800ск23);

від 22 лютого 2024 року (провадження № 61-2294ск24).

Отже повторно зазначаючи ті самі підстави для звільнення від сплати судового збору, які вже були оцінені Верховним Судом, заявник фактично намагається отримати від Верховного Суду іншу оцінку останнім, аніж викладену в зазначених вище ухвалах.

ОСОБА_1 як на підставу звільнення від сплати судового збору повторно посилається на положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та зазначає, що є споживачем банківських послуг, оскільки ним підписано договір з банком, а тому він звільнений від сплати судового збору у вказаній справі.

Зазначає, що стосовно вимоги про зобов`язання банку зняти його з реєстру боржників, то це і є додатковим підтвердженням невиконання банком (відповідачем) умов договору.

Вказує, що у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року

у справі № 15-рп/2011 указано, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У Законі України «Про захист прав споживачів» визначено, що вінрегулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

У справі ОСОБА_1 заявив вимогу про компенсацію моральної шкоди, завданої відповідачем - АТ КБ «Приватбанк» через неправомірне стягнення коштів та внесення до реєстру боржників, а також матеріальної шкоди.

Відповідно до змісту ухвали Печерського районного суду від 28 січня 2022 року провадження у справі в частині вирішення позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди закрито.

Таким чином, предметом спору у вказаній справі є відшкодування завданої матеріальної шкоди, завданої позивачу.

У вказаній справі справі ОСОБА_1 заявив вимоги про компенсацію як матеріальної так і завданої моральної шкоди через неправомірне стягнення коштів та зобов`язання банку зняти з реєстру боржників.

Таким чином, Закон України «Про захист прав споживачів» на правовідносини у справі не поширюється, а з урахуванням предмету позову, заявником не обґрунтовано підстави звільнення його від сплати судового збору на підставі саме Закону України «Про захист прав споживачів».

Додатково Верховний Суд звертає увагу заявника, що вказане клопотання вже було предметом оцінки Верховним Судом, за результатами розгляду якого

Верховним Судом постановлено ухвалу від 30 січня 2024 року про відмову

у задоволенні такого клопотання та як наслідок повернення касаційної скарги (провадження № 61-14800ск23).

Таким чином у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору необхідно відмовити.

4. Також заявником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 22 лютого 2024 року в частині уточнення касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, а також з урахуванням правильного переліку учасників справи та подачі до Верховного Суду копії уточненої редакції касаційної скарги

і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону, оскільки у змісті касаційної скарги заявник не зазначає підстави касаційного оскарження вказаного судового рішення, зокрема не зазначає, які саме норми процесуального чи матеріального права апеляційним судом застосовано неправильно.

Касаційна скарга та «Уточнення до клопотання від 07 лютого 2024 року»

в загальному зводиться до незгоди заявника із діями працівників Печерського районного суду м. Києва, пов`язаними із технічним забезпеченням розгляду справи, що не може бути визнане підставою касаційного оскарження саме ухвали Київського апеляційного суду від 29 грудня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі у зв`язку з пропуском заявником строку на звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

5. Крім того, заявником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 22 лютого 2024 року в частині правильного зазначення учасників справи.

Відповідно до змісту судових рішень у справі, вбачається, що учасниками справи є:

ОСОБА_1 - позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» - відповідач. Одночасно в переліку учасників справи відсутнє ТОВ «Українське бюро кредитних історій».

Зокрема, у змісті рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня

2022 року такий учасник справи як товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (далі - ТОВ «Українське бюро кредитних історій») відсутній.

Посилання заявника викладені у змісті клопотання, наданого на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 лютого 2024 року також не заслуговують на увагу, оскільки, як вже зазначалось, відповідно до змісту судових рішень у справі, вбачається, що учасниками справи є: ОСОБА_1 - позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» - відповідач. Відомостей про інших учасників справи судові рішення у справі не містять.

6. Також заявником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 22 лютого

2024 року в частині подачі до Верховного Суду саме уточненої касаційної скарги та її копій відповідно до кількості учасників справи.

Звернення до Верховного Суду із «Уточненням до клопотання від 07 лютого

2024 року» не може вважатися виконанням вимог ухвали, оскільки заявникові, як вже було зазначено, роз`яснено необхідність подачі саме уточненої касаційної скарги та її копій відповідно до кількості учасників справи.

Таким чином, ОСОБА_1 , станом на 25 березня 2024 року в повній мірі вимоги ухвали Верховного Суду від 22 лютого 2024 року не виконав, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи наведене, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду

від 22 лютого 2024 року, в частині: 1) Сплати судового збору за оскарження судового рішення, надання документів, що підтверджують сплату судового збору

у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; 2) Уточнення касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, а також з урахуванням правильного переліку учасників справи та надіслання копій саме уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи та повідомити про це заявника.

Керуючись статтями 183, 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 29 грудня 2023 року.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 строкдля усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 22 лютого 2024 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник