Справа №333/8837/23
Провадження №2/333/1111/24
РІШЕННЯ

Іменем України

29 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючої - судді Варнавської Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Меркулової М.М.,

представника позивача адвоката Кучерявої В.Ф.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Малишева О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визначення частки співвласника, -

В С Т А Н О В И В:

До суду 06.10.2023 року звернулась ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за позивачкою права власності на частину цієї квартири. Посилається на те, що вона та відповідачі на підставі договору міни від 11.09.1996 року зареєстрованого в реєстрі за №1-2350 на праві спільної сумісної власності мають вищевказану чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 66,18 кв.м. В правовстановлюючому документів частки не визначені, лише зазначено, що вони є рівними. На частку кожного зі співвласників припадає 12,025 кв.м жилої площі. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2011 року по справі №2-1729/11 встановлено порядок користування означеною квартирою, позивачці виділено у користування кімнату № НОМЕР_1 площею 12,0 кв.м. На теперішній час співвласники квартири не дійшли згоди щодо позасудового порядку визначення часток кожного зі співвласників в цій квартирі, тому вона звернулась до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 10.10.2023 року провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

08.11.2023 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_5 , який з позовом не погодився, зазначивши, що відповідно до договору міни від 11.09.1996 року вказана квартира перейшла у власність сторін в рівних частках. 25.09.1996 року Запорізьким бюро технічної інвентаризації було посвідчено, що ця квартира зареєстрована за сторонами із визначенням часток кожного з них у праві власності по частці за кожним зі співвласників. Вважають, що вказана квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, а не сумісної, тому підстав для пред`явлення позову не має. Відповідачі ніколи не заперечували та не оспорювали право позивача на частку цієї квартири.

В судове засідання позивачка не з`явилась, її інтереси представляла адвокат Кучерява В.Ф., яка позов підтримала, додатково пояснила, що позивачка не має правовстановлюючого документу на свою частку квартири, тому не може реалізувати свої права як власника, не може поділити рахунки на оплату комунальних послуг. З відповідачами склалися неприязні відносини, відповідач ОСОБА_5 на її пропозицію реагує нецензурною лайкою та погрозами.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову заперечували.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник адвокат Малишев О.В. в судовому засіданні проти позову заперечували, посилались на обставини викладені у відзиві. Відповідач ОСОБА_5 зазначив, що не має оригіналу вказаного договору купівлі-продажу тому не може його дати позивачці. Перешкод у користуванні кімнатою позивачки ніколи не створював.

Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, відповідно до договору міни від 11.09.1996 року зареєстрованого в реєстрі за №1-2350 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 обміняли належну їм квартиру за адресою АДРЕСА_2 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (п.1 Договору міни). В п. 6 договору міни зазначено, що у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 переходить квартира по АДРЕСА_1 в рівних долях.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2011 р. (справа №2-1729/11) позов ОСОБА_7 задоволено та виділено у користування ОСОБА_7 кімнату №1 площею 12,0 кв.м у квартирі АДРЕСА_3 .

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України).

Положеннями частини другої статті 370 ЦК України та частини другої статті 372 ЦК України визначено правило, згідно з яким у разі поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності, чи виділу частки з нього, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, у відповідності до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд вважає, що за договором міни від 11.09.1996 року квартира АДРЕСА_3 перебуває у спільній сумісній власності, оскільки частки співвласників не визначені в числовому значенні та не погоджується із відповідачем щодо наявного права спільної часткової власності на оспорювань квартиру виходячи із вказівки на рівність долей співвласників в п. 6 вказаного договору, бо рівність часток співвласників це ознака спільної сумісної власності, а у спільній частковій власності частки повинні бути конкретно визначені у числовій формі у відсотковому чи дробовому значенні.

Оскільки відповідно до частини першої статті 258 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, позивач може отримати замість втраченого оригіналу дублікат свідоцтва про право власності на квартиру лише за наявності згоди всіх її співвласників.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачі не надали такої згоди.

Пунктом 5 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, є договір міни чи його дублікат.

Отже, позивач позбавлений можливості реалізувати свої правомочності власника частки нерухомого майна, які за змістом ч.1 ст.182 ЦК України та ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникають у нього з моменту державної реєстрації права власності на його частку у квартирі.

Суд вважає, що позивач має право на звернення до суду із вказаним позовом, оскільки його права як співвласника квартири порушуються та не можуть бути реалізовані в повному обсязі у зв`язку з відсутністю в неї правовстановлюючого документу на квартиру.

Оскільки обставин, щоб вказували на інший розподіл часток між сумісними власниками щодо сумісного спільного майна на підставі домовленості між ними чи рішення суду, чи інших обставин, у судовому засіданні не встановлено, слід визначити частку позивачки на квартиру АДРЕСА_3 як , а оскільки інші співвласники вимоги про визначення їх часток не заявляли, то суд з власної ініціативи визначити їх частки не має права, отже слід залишити частки цієї квартири у спільній сумісній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Позивачем при поданні позову був сплачений судовий збір в сумі 1084,30 грн. та 2426 грн., тому він підлягає стягненню з кожного з відповідачів в рівних частках по 1158,54 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визначення частки співвласника задовольнити в повному обсязі.

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 права власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , залишити частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 у спільній сумісній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір по 1158,54 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська