РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Жолоб К.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, третя особа - приватний нотаріус Іларіонова Наталія Ростиславівна,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_3 16.08.2023, через свого представника ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина за заповітом на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,4848 га, кадастровий номер :04:001:0782, що розташована на території Хотячівської сільської ради Володимирського району Волинської області.

20.04.2023 позивач, через уповноважену особу ОСОБА_6 , звернувся до приватного нотаріуса Іларіонової Н.Р. із заявою про оформлення спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , а саме на вказану вище земельну ділянку. Проте, постановою нотаріуса від 20.04.2023 було відмовлено у виненні нотаріальної дії, оскільки пропущено строк прийняття спадщини.

Вказує, що пропуск строків прийняття спадщини позивачем є поважним та був пов`язаний з тим, що позивач не перебував у близьких чи родинних відносинах з померлою ОСОБА_5 , а тому йому не було відомо про смерть останньої. Також, позивачу не було відомо про наявність заповіту, яким померла заповіла йому земельну ділянку. Про наявність заповіту складеного на його користь дізнався поза межами строку, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України. Такі обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини. Зауважив, що позивач постійно проживає у м. Києві, а померла проживала у м. Устилуг Володимирського району Волинської області.

На підставі наведеного просить визначити позивачу ОСОБА_3 додатковий строк тривалістю один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 22.08.2023 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

10.10.2023 від представника відповідача ОСОБА_4 (в інтересах якого діє його опікун ОСОБА_7 ) - ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.11.2015 відповідача ОСОБА_4 визнано недієздатним. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2022 над ним встановлено опіку, опікуном призначено ОСОБА_8 . З позовною заявою ОСОБА_3 відповідач та його законний представник повністю не погоджуються, вважають її безпідставною та необгрунтованою. Вказує, що позивач обгрунтовує свій позов тим, що йому не було відомо про смерть ОСОБА_5 та про наявність заповіту. Проте, звідки та коли позивач дізнався про смерть спадкодавця, в позові не зазначено, а тому, на думку представника відповідача, доказів які б підтверджували поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачем не надано.

Зауважила, що позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_9 , який в свою чергу є директором сільськогосподарського підприємства ТОВ «П`ятидні». Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку спадкодавець ОСОБА_5 була власником земельної ділянки площею 2,4848 га, кадастровий номер :04:001:0782, яку на підставі договору емфітевзису від 15.03.2019 передала у користування ТОВ «П`ятидні» Договір був посвідчений приватним нотаріусом Іларіоновою Н.Р., строк дії договору до 15.03.2069 року. Заповіт складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 був складений та посвідчений також 15.03.2019 приватним нотаріусом Іларіоновою Н.Р. З огляду на це та враховуючи родинні відносини позивача та його батька, який обробляє заповідану землю, представник відповідача вважає, що ОСОБА_3 було достеменно відомо про складення заповіту на його користь, проте позивачу не було відомо про смерть спадкодавця, тому у встановлений законом строк останній не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В той же час, необізнаність про смерть спадкодавця не вважається поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Покликання позивача на ту обставину, що йому не було відомо про наявність заповіту, не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи.

Вважає, що позивач не навів жодних причин, які б могли бути визнані поважними щодо не подання заяви про прийняття спадщини у передбачений законом строк, тому законних підстав для задоволення позовних вимог та визначення позивачу додаткового строку для прийняття не має.

07.11.2023 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій він додатково зазначив, що позивач не був присутній при складанні та посвідченні заповіту, про його існування позивачу ніхто не повідомляв, як і про смерть ОСОБА_5 . Про існування заповіту ОСОБА_3 стало відомо лише 24.03.2023 від ОСОБА_6 , яка телефонним дзвінком повідомила його про смерть ОСОБА_5 та про наявність заповіту. Одразу, після дзвінка ОСОБА_6 , позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лігуна А.І. з метою складення довіреності для оформлення його спадкових прав на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 . В результаті, позивач надіслав вказану довіреність поштою ОСОБА_10 аби та звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Іларіонової Н.Р. 17.03.2023 приватний нотаріус відкрила спадкову справу після смерті ОСОБА_5 , проте повідомлень про наявність заповіту ОСОБА_3 не надходило.

Ухвалою суду від 08.11.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

23.11.2023 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, в яких вона також вказує, що позивач не навів жодних причин, які б могли бути визнані поважними щодо не подання заяви про прийняття спадщини у передбачений законом строк, тому законних підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини у позивача немає.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа приватний нотаріус Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Іларіонова Н.Р. в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу за її відсутності.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона з початку серпня 2021 року працює юрисконсультом у ТОВ «П`ятидні». У березні 2023 року, точну дату вона не пам`ятає, до товариства прийшли ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та повідомили, що померла їх мати ОСОБА_5 . Вони хотіли дізнатися щодо земельної ділянки ОСОБА_5 , яка на той час перебувала в оренді ТОВ «П`ятидні». Піднявши справу ОСОБА_5 , вона побачила в ній копію заповіту, яким ОСОБА_5 заповіла земельну ділянку ОСОБА_3 . Про смерть ОСОБА_5 та наявність заповіту вона того ж дня повідомила ОСОБА_3 , який поштою направив їй нотаріально завірену довіреність на оформлення спадщини. З цією довіреністю вона звернулася до нотаріуса, однак в оформленні спадщини було відмовлено у зв`язку з пропуском строку.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_13 є її рідним братом. Померла ОСОБА_5 була їх матір`ю, яка за життя заповіла їй ( ОСОБА_7 ) земельну ділянку, що перебувала в оренді ТОВ «П`ятидні». Після смерті матері, в період з 6 по 17 березня 2023 року, вона та її сестра ОСОБА_14 приїхали до ТОВ «П`ятидні» сказати, що є заповіт на земельну ділянку. Проте, юрист товариства їм повідомила, що земельна ділянка продана і показала їм новий заповіт на ОСОБА_3 . До нотаріуса з приводу оформлення спадщини вона звернулася 17.03.2023. Зазначила, що на сьогодні єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є її син ОСОБА_4 , оскільки вона ( ОСОБА_7 ) та сестра ОСОБА_14 відмовилися від прийняття спадщини на його користь.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні надала пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_7 .

Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, суд дійшов таких висновків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до вимог часини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 158947352 від 11.03.2019 померлій ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0782 площею 2,4848 га, що розташована на території Хотячівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області.

17 березня 2023 року приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Іларіоновою Н.Р. відкрита спадкова справа №6/2023 після смерті ОСОБА_5 .

Згідно вказаної спадкової справи 17.03.2023 до нотаріуса звернулися діти померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 із заявами про відмову від прийняття спадщини. Крім того, ОСОБА_7 17.03.2023, в інтересах сина померлої - ОСОБА_4 , який визнаний недієдатним, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом також встановлено, що за життя ОСОБА_5 залишила заповіт, який складений та посвідчений 15.03.2019 приватним нотаріусом Іларіоновою Н.Р., зареєстрований в реєстрі за № 163, в якому вона на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2,4848 га, кадастровий номер :04:001:0782, що розташована на території Хотячівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, вона заповідає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Того ж дня, 15.03.2019 приватним нотаріусом Іларіоновою Н.Р. був посвідчений договір емфітевзісу, відповідно до якого померла ОСОБА_5 передала у користування на 50 років вказану земельну ділянку ТОВ «П`ятидні», засновником якого є батько позивача - ОСОБА_9 .

Вказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 349036537 від 04.10.2023, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та не заперечувалися представником позивача в судовому засіданні.

В матеріалах спадкової справи міститься нотаріально посвідчена довіреність ОСОБА_3 від 24.03.2023, зареєстрована в реєстрі за №1215, якою він уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_6 представляти його інтереси щодо ведення справи з оформлення його спадкових справ на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5

19 квітня 2023 року ОСОБА_6 звернулася до приватного нотаріуса Іларіонової Н.Р. з питання оформлення спадщини за заповітом на ім`я ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 , а саме на земельну ділянку площею 2,4848 га, що розташована на території Хотячівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області.

Постановою приватного нотаріуса Іларіонової Н.Р. від 20.04.2023 позивачу ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України).

Відповідно до чч. 1, 3 , 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19 (провадження № 61-15100св21).

Позивач ОСОБА_3 у своєму позові зазначає, що він пропустив строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 з поважних причин, оскільки він не знав про смерть спадкодавця та про наявність заповіту, складеного на його користь.

Проте, саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 431/5782/17 (провадження № 61-43817св18).

Як було зазначено вище необізнаність спадкоємця про наявність заповіту дійсно є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Однак, на переконання суду, позивачу було достеменно відомо про існування заповіту складеного ОСОБА_5 на його користь. На це вказують встановлені судом обставини, а саме те, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «П`ятидні», засновником якого є батько позивача, на підставі договору емфітевзису, який був посвідчений в той самий день та тим самим приватним нотаріусом, що і заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 . Копія самого заповіту, як пояснила свідок ОСОБА_6 перебувала в ТОВ «П`ятидні». Крім того, про обізнаність ОСОБА_3 в існуванні заповіту ОСОБА_5 свідчить той факт, що на протязі 2022-2023 років він успадкував за заповітом ще кілька земельних ділянок призначених для ведення особистого селянського господарства, які в подальшому передав у користування ТОВ «П`ятидні», що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 353701474.

Доказів, які б свідчили про зворотне, позивачем не надано суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач та його представник не навели суду жодної поважної причини, пов`язаної з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили позивачу протягом майже 1 року після смерті ОСОБА_5 звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову та визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати по справі залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 04.03.2024.

Головуючий А.М. Лутай