ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 685/440/22

Провадження № 22-ц/4820/627/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області в складі судді Самойловича А.П. від 12 грудня 2023 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказував, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 1269, виданого 12 березня 1998 року Теофіпольською селищною радою народних депутатів, він є власником земельної ділянки площею 0,18 га по АДРЕСА_1 , з яких 0,15 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та 0,03 га для ведення особистого селянського господарства. В даний час земельні ділянки мають кадастрові номери: :04:013:0047 площею 0,15 га та :04:013:0048 площею 0,03 га.

Власником суміжної земельної ділянки з кадастровим номером :04:013:0048 по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 згідно державного акту на право власності на землю від 18.04.1996 року, який проживає у будинку на цій земельній ділянці разом з дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 .

Родиною Макарцових на його земельній ділянці на відстані 2,35 м від межі в його сторону встановлено металеву огорожу на бетонній основі, чим захоплено частину його земельної ділянки.

Тому позивач просив зобов`язати відповідачів не чинити та усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою, суміжною з земельною ділянкою відповідачів, шляхом повернення самовільно зайнятої її частини довжиною 47,01 м. і шириною 2,35 м площею 110,47 кв.м, та привести його земельну ділянку до придатного для використання за цільовим призначенням стану, за власний рахунок демонтувати огорожу та перемістити її за межі його ділянки.

Також позивач просив стягнути з кожного з відповідачів на його користь по 15000 грн. відшкодування завданої немайнової шкоди. В результаті цих дій відповідачів йому завдано маральної шкоди, що полягає у тривалих душевних стражданнях і переживаннях через системні образи і погрози зі сторони відповідачів, самовільне зайняття його земельної ділянки понад 10 років, зміні усталеного способу життя через необхідність звертатися до судових і правоохоронних органів. Внаслідок цього у нього погіршилося самопочуття та сон, він втратив спокій та відчуття тривоги не залишає досі.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,0333 га з кадастровим номером :04:013:0048, яка розташована по АДРЕСА_1 , а саме:

повернути самовільну зайняту частину земельної ділянки з кадастровим номером :04:013:0048 (площа самовільно зайнятої частини ділянки становить 0,0108 га, довжиною 46,52 м (зі сторони земельної ділянки ОСОБА_5 ) та довжиною 46,55 м (зі сторони земельної ділянки ОСОБА_1 ), шириною 2,37 м (зі сторони АДРЕСА_1 ) та шириною 2,27 м (зі сторони проїзду);

прибрати з земельної ділянки з кадастровим номером :04:013:0048 огорожу з стальних профільованих листів з металевими стовпчиками по бетонному цоколю довжиною 48,92 м за межі земельної ділянки з кадастровим номером :04:013:0048 в сторону земельної ділянки ОСОБА_2 на відстань 2,37 м (зі сторони АДРЕСА_1 ) та 2,27 м (зі сторони проїзду).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн. грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5000 грн. грошового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4273,95 грн, з яких відшкодування сплаченого при подачі позову судового збору в сумі 440,62 грн. та відшкодування витрат на залучення експерта в сумі 3833,33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4273,95 грн., з яких відшкодування сплаченого при подачі позову судового збору в сумі 440,62 грн. та відшкодування витрат на залучення експерта в сумі 3833,33 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду як незаконне в частині задоволення позову та відмовити в позові повністю. На їхню думку, суд першої інстанції не дав належної оцінки поданим доказам. ЗАЦ «Карат» розробив технічну документацію з відновлення меж ділянки позивача з порушенням норм законодавства, тому неможливо покласти її в основу висновку експерта. Встановлення меж земельної ділянки в натурі здійснено інженером-землевпорядником ОСОБА_6 з порушенням, без повідомлення власника суміжної ділянки ОСОБА_2 про дату і час проведення цих робіт. В акті прийомки передачі межових знаків на зберігання вказано про відсутність претензій до існуючих меж у власників суміжних земельних ділянок, тоді як в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки від 14.10.2019 року зазначено, що на земельній ділянці встановлена огорожа з бетонною основою, яка належить ОСОБА_2 , огорожа встановлена в бік земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 . Судом прийнято висновок експерта поза строком на його подачу. На їх думку, позивач не довів належними доказами зайняття ними суміжної земельної ділянки.

У позивача земельна ділянка з кадастровим номером :04:013:0048 згідно поданого витягу з Державного реєстру становить 47,01 м, а суд вказує прибрати огорожу по довжині 48,92 м, що не відповідає позовним вимогам та документам про право власності ОСОБА_1 . Також позивачем не надано доказів погіршення його стану здоров`я внаслідок дій відповідачів, недоведеними є погрози, про які вказує позивач, тому недоведеною є заподіяння ними моральної шкоди позивачу. Вважають, що витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи не підлягають розподілу на відповідачів.

В засіданні апеляційного суду позивач просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апелянти в суд не з`явилися, письмовою заявою підтримали апеляційну скаргу і просили розглянути справу за їх відсутності.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_1 , яке складається з двох належних йому на праві власності суміжних земельних ділянок, одна з них з кадастровим номером :04:013:0047 площею 0,1500 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а інша - з кадастровим номером :04:013:0048 площею 0,0333 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Земельна ділянка ОСОБА_1 з кадастровим номером :04:013:0048 площею 0,0333 га межує з земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :01:006:0058 площею 0,1200 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власником якої є відповідач ОСОБА_2 .

Обидві суміжні земельні ділянки з кадастровим номером :04:013:0048 площею 0,0333 га та з кадастровим номером :01:006:0058 площею 0,1200 га, є сформованими, право власності на них зареєстроване, відповідно, за позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2

14.10.2019 року під час встановлення та погодження меж земельної ділянки представником Земельно-аграрного центру "Карат" ОСОБА_6 , сертифікованим інженером-землевпорядником, в присутності позивача та представника Теофіпольської селищної ради ОСОБА_7 , встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 площею 0,0333 га по своїй межі в натурі від точки "Б" до точки "В" межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 , на земельній ділянці встановлена огорожа з бетонною основою, яка належить ОСОБА_2 . Огорожа встановлена в бік земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , на 2,35 м. по ширині, про що складено акт.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 1067/023 від 31.07.2023 року встановлено порушення меж земельної ділянки з кадастровим номером :04:013:0048 площею 0,0333 га, що розташована по АДРЕСА_1 , у вигляді встановленої огорожі зі стальних профільованих листів з металевими стовпчиками по бетонному цоколю, висотою орієнтовно 1,6 м, зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_2 (земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0058).

Розміри та конфігурація даного порушення, що має площу 0,0108 га та обмежене точками 1-2-3-4-1, показане штриховкою зеленого кольору на Плані зіставлення розташування земельних ділянок в Додатку № 9. Загальна довжина огорожі зі стальних профільованих листів, що встановлена зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_2 та перебуває у межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:013:0048 (згідно даних правовстановлюючих документів і документації із землеустрою), складає 48,92 м.

Фактичне розташування правої межі ділянки ОСОБА_1 (зі сторони суміжного землевласника ОСОБА_2 ) не відповідає даним правовстановлюючих документів та документації із землеустрою, при цьому фактична огорожа зі стальних профільованих листів зміщена в сторону самої ділянки на 2,27-2,37 м.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили право власності ОСОБА_1 , захопивши частину його земельної ділянки з кадастровим номером :04:013:0048 площею 0,0108 га та встановивши паркан в межах його ділянки, тому підлягає задоволенню його вимога про усунення перешкод у користуванні власною земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернути самовільно зайняту частину ділянки у визначених в ході експертизи межах та зобов`язання прибрати з земельної ділянки позивача встановлену відповідачами огорожу. Порушення права позивача належно володіти, користуватися своєю земельною ділянкою спричинило йому моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як власниками суміжної земельної ділянки в розмірі по 5000 грн. з кожного.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так, відповідно до статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з ч.ч.1, 3-4 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (ч.7 ст. 79-1 ЗК України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

За змістом ч.ч.2-3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.

Суд першої інстанції правильно констатував, що за даними Державного земельного кадастру (згідно правовстановлюючих документів) земельні ділянки сторін не накладаються. Разом з тим, фактичне розташування правої межі ділянки Макарцова (зі сторони суміжного землевласника ОСОБА_1 ) не відповідає даним правовстановлюючих документів та документації із землеустрою, при цьому фактична огорожа зі стальних профільованих листів, зведена відповідачами, розміщена на земельній ділянці позивача, на відстані 2,27-2,37 м від межі ділянок згідно правовстановлюючих документів.

Цей висновок цілком підтверджується даними судової земельно-технічної експертизи № 1067/023 від 31.07.2023 року, яким встановлено порушення меж земельної ділянки позивача з кадастровим номером :04:013:0048 у вигляді встановленої огорожі суміжним землекористувачем ОСОБА_2 (земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0058). Відповідачами фактично самовільно захоплено частину земельної ділянки позивача площею 0,0108 га.

Всупереч нормам ст.ст.12, 81 ЦПК України відповідачі не надали жодних доказів на спростування висновку експерта і не спростували зайняття ними суміжної земельної ділянки позивача.

Суд обґрунтовано зобов`язав прибрати з земельної ділянки з кадастровим номером :04:013:0048 огорожу відповідачів довжиною 48,92 м, на відстань 2,37 м (зі сторони АДРЕСА_1 ) та 2,27 м (зі сторони проїзду), оскільки згідно з висновком експерта незаконно встановлена огорода відповідачів має саме таку довжину.

При цьому посилання апелянтів на суперечності у розробленій ЗАЦ «Карат» технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_1 в натурі, на підставі якої зареєстровано ділянку позивача, не мають істотного значення у цій справі. В акті встановлення та погодження меж земельної ділянки від 14.10.2019 року дійсно зазначено, що на земельній ділянці позивача встановлена огорожа з бетонною основою, яка належить ОСОБА_2 , огорожа встановлена в бік земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , що цілком узгоджується з висновком судової експертизи.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок порушення права власності на земельну ділянку також є безпідставними.

Так, згідно з ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі тривало, впродовж багатьох років порушують право позивача на вільне володіння та користування ним своєю земельною ділянкою.

Так, рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 01.03.2011 року у справі № 22ц-1189 було встановлено аналогічний факт порушення ОСОБА_2 права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку і зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення самовільно захопленої частини ділянки позивача та переміщення на визначену межу раніше встановленого ними паркану.

Як пояснив у суді позивач, в ході виконанні цього рішення суду Макарцовими в присутності державного виконавця було переміщено огорожу, але коли державний виконавець поїхав, вони знову повернути її на те ж саме місце. Він неодноразово звертався до поліції, була порушена кримінальна справа за ухилення від виконання рішення суду, проте ніяких рішень не прийнято. Кілька років потому Макарцовими встановлено на його земельній ділянці цей паркан з бетонною основою.

Відповідачка ОСОБА_3 в суді першої інстанції також підтвердила, що вона була обізнана з тим, що спірний паркан встановлювався на земельній ділянці позивача, оскільки даний спір уже триває більше 10-ти років.

Відтак неправомірними діями відповідачів, які полягали у позбавленні доступу позивача до частини його ділянки внаслідок встановлення огорожі, було порушено право позивача на володіння та користування частиною своєї земельної ділянки, що спричинило душевні страждання позивачу, які підлягають відшкодуванню в грошовій формі.

З врахуванням характеру та тривалості правопорушення відповідачів, глибини душевних страждань позивача, вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір відшкодування завданої моральної шкоди позивачу по 5000 грн. з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 березня 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк