печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

представника третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування збитків в порядку суброгації, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» (далі - позивач, ПрАТ «Європейський страховий альянс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (далі - третя особа, ПрАТ «Страхова компанія «АРКС») про відшкодування збитків в порядку суброгації в розмірі 26 941 грн 23 коп. та судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 грудня 2017 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАРШ» (далі - ТОВ «МАРШ») був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 1058126, відповідно до умов якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля марки «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 .

21 листопада 2018 року на просп. Академіка Глушкова сталася дорожньо-транспортна за участю транспортного засобу «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 .

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб марки «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі договору добровільного страхування було застраховано позивачем.

Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України.

З метою отримання страхової виплати власник пошкодженого транспортного засобу «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 , звернувся до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із заявою про виплату страхового відшкодування й відповідно за наслідками розгляду вказаної заяви страховою компаніє на користь потерпілої особи здійснено виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 54 096,18 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 2018 від 12 грудня 2018 року та № 10448 від 19 грудня 2018 року.

При цьому, на момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність власника автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ № 2876189, у зв`язку із чим, цією страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «Європейський страховий альянс» в розмірі 27 154,95 грн, що становить суму страхового відшкодування за вирахуванням фізичного зносу транспортного засобу «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Позивач, посилаючись на вищевказане, а також на те, що ним виконано зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завдані збитки в повному обсязі, що підтверджено належними та допустимими доказами, однак ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» як страховиком винної особи лише частково компенсовано суму сплаченого страхового відшкодування, просить позов задовольнити та стягнути решту недоплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації з відповідача як винної особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судовий розгляд на 07 листопада 2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року відкладено розгляд справи на 02 березня 2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року відкладено розгляд справи на 12 травня 2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року відкладено розгляд справи на 04 вересня 2023 року

Протокольною ухвалою від 04 вересня 2023 року відкладено розгляд справи на 23 листопада 2023 року.

У вересня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача, у якому він просить в задоволенні позову відмовити.

Відзив обгрунтовано тим, що заподіяна позивачу майнова шкода не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» як страховика, тому покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року відкладено розгляд справи на 29 лютого 2024 року.

У грудні 2023 року до суду надійшла від представника позивача відповідь на відзив, у якій заявник вказує на те, що враховуючи часткове відшкодування завданої майнової шкоди позивачу, а також беручи до уваги наявність коефіцієнту фізичного зносу, який не відшкодовується страховиком винуватця дорожньо-транспортної пригоди, відповідач має відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ПрАТ «Страхова компанія «АРКС».

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Причин неявки суду не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 21 листопада 2018 року о 18 год. 50 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по просп. Академіка Глушкова, 10 в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_3 , у результаті чого останній здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Водій ОСОБА_1 порушив п. 2.3 б/, 12.1, 13.1 ПДР.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року в справі № 752/25621/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 були застраховані у ПрАТ «Європейський страховий альянс» договором добровільного страхування транспортного засобу № 1058126 від 19 грудня 2017 року.

З метою отримання страхової виплати власник пошкодженого транспортного засобу «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 , звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

За наслідками розгляду вказаної заяви, ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь власника пошкодженого транспортного засобу «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 здійснено виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 54 096,18 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 2018 від 12 грудня 2018 року та № 10448 від 19 грудня 2018 року.

При цьому, як встановлено судом, на момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідальність власника автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ № 2876189, у зв`язку із чим позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ № 2876189 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000,00 грн.

Разом з тим, ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 27 154,95 грн, що становить суму страхового відшкодування за вирахуванням фізичного зносу транспортного засобу «Ford Kuga», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Таким чином, ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовані ПрАТ «Європейський страховий альянс» витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством й відповідно різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, виникла, в тому числі, в зв`язку із законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме через врахування зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вже було встановлено судом вище, вина відповідача у вчинені вказаної дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.

При цьому, статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

При цьому, відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

У вказаній справі позивач, на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в дорожньо-транспортній пригоді особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді майнову шкоду.

З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань: деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у дорожньо-транспортній пригоді), а тому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання.

Так, згідно пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування.

При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

При цьому, помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це вбачається із змісту статтей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес - статею 1191 ЦК України.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

Наведених висновків дійшла Велика Палата у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 910/2603/17.

Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Крім того, з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому, у порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику.

Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Крім того, пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України та пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором.

Таким чином, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Беручи до уваги, що позивач виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків у повному обсязі, що підтверджено належними та допустимими доказами та з урахуванням наявних у матеріалах справи відомостей про виплату ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, яка виникла у тому числі, у зв`язку із законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме через врахування зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, в розмірі 26 941,23 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку суброгації.

Оскільки позов підлягає задоволенню, у відповідності до ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати в розмірі сплаченого судового збору сумі 2 270,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтею 27 Закону України «Про страхування», статтею 993 ЦК України, статтями 12, 13, 76-89, 137, 141, 258, 263-265, 270-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування збитків в порядку суброгації - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 26 941,23 (двадцять шість тисяч дев`ятсот сорок одна грн.) 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» витрати по справі судового збору в розмірі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн.) 00 коп.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» (адреса: 03038, м. Київ, вул. Ямська, 28, літ. А, ).

Відповідач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 )

Третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 08.03.2024 року.

Суддя Є.С. Хайнацький