УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року

м. Київ

справа № 295/12293/20

провадження № 61-3898ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - ОСОБА_3 , на додаткову постанову Житомирського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Талько О. Б., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, повернення безпідставно стягнутих грошових сум.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 червня 2022 року стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19 200,00 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 24 липня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 травня 2022 року та додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 червня 2022 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 червня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 липня 2023 року в частині перегляду додаткового рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 червня 2022 року змінено, зменшено розмір стягнених з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу до 9 850,00 грн.

У серпні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - ОСОБА_3 , звернулася до апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення витрат під час апеляційного розгляду справи на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн.

Додатковою постановою Житомирського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - ОСОБА_3 , задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені під час апеляційного розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

У березні 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - ОСОБА_3 , через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Житомирського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року, у вищевказаній справі, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про розподіл судових витрат у повному обсязі.

Касаційну скаргу обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно зменшив розмір стягуваних витрат на правову допомогу та не врахував правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах: від 14 грудня 2021 року у справах № 922/676/21 та від 09 грудня 2021 року № 922/3812/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, у касаційній скарзі порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження додаткової постанови Житомирського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року.

Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Як визначено у частині третій статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З огляду на те, що повний текст оскаржуваної додаткової постанови Житомирського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року складено 15 лютого 2024 року, останній день на касаційне оскарження припадає на вихідний день (16 березня 2024 року), тому останнім днем на касаційне оскарження судового рішення, є 18 березня 2024 року.

Строк на касаційне оскарження заявником не пропущено, оскільки касаційна скарга заявника подана через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду 18 березня 2024 року, тому підстави для вирішення клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення відсутні.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зазначений правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що надання адвокатом Папазовою Г. А. професійної правничої допомоги при розгляді справи в суді апеляційної інстанції підтверджується, зокрема: ордером про надання правничої (правової) допомоги від 06 вересня 2022 року серії АІ № 1275175, договором про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року № 01/21, додатковою угодою від 10 лютого 2022 року до договору про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року № 01/21, додатковою угодою від 30 серпня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року № 01/21, актом прийняття-передачі наданих послуг від 27 липня 2023 року, копіями рахунків на оплату від 06 вересня 2022 року № 11, від 29 квітня 2023 року № 6, від 05 червня 2023 року № 7, від 07 липня 2023 року № 10 та копією квитанції про оплату від 06 вересня 2022 року, копіями платіжних інструкцій від 01 травня 2023 року, від 05 червня 2023 року, від 21 липня 2023 року.

Відповідно до пункту 3.1 договору про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року № 01/21 розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами по факту наданих послуг, що підтверджується відповідним актом, який є невід`ємною частиною цього договору. Розмір гонорару залежить від кількості витрачених годин, з розрахунку 1 000,00 грн. за годину щодо складання процесуальних документів. Сторонами узгоджено наступну вартість участі в судових засіданнях: участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - 3 000,00 грн/судодень; безпосередня участь у судовому засіданні у м. Житомирі - 5 000,00 грн/судодень; безпосередня участь у судовому засіданні у м. Київ - 3 000,00 грн/судодень».

Додатковою угодою від 30 серпня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року № 01/21 змінено пункт 3.1 договору та викладено його у наступній редакції: «розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами по факту наданих послуг, що підтверджується відповідним актом, який є невід`ємною частиною цього договору. Розмір гонорару залежить від кількості витрачених годин, з розрахунку 1 000,00 грн за годину».

З акту прийняття-передачі наданих послуг від 27 грудня 2023 року вбачається, що бюро із 06 вересня 2022 року до 24 липня 2023 року надано клієнту послуги відповідно до договору про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року № 01/21 під час апеляційного розгляду справи № 295/12293/20, а клієнт прийняв надані послуги. Вартість послуг за вказаний період складає 21 500,00 грн, з яких: складання та подання відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення - 2 000,00 грн, із розрахунку 1 000,00 грн/год, витрачено - 2 год; складання та подання відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду - 3 500,00 грн, з розрахунку 1 000,00 грн/год, витрачено - 3,5 год; участь у судовому засіданні в Житомирському апеляційному суді 24 січня 2023 року - 5 000,00 грн; участь у судовому засіданні в Житомирському апеляційному суді в режимі відеоконференції 05 червня 2023 року - 3 000,00 грн; ?участь у судовому засіданні 03 липня 2023 року в Житомирському апеляційному суді в режимі відеоконференції - 3 000,00 грн; участь у судовому засіданні 24 липня 2023 року в Житомирському апеляційному суді - 5 000,00 грн.

Апеляційний суд, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг правничої допомоги, дійшов до правильного висновку про те, що вартість наданих послуг необґрунтовано завищена та визначив її у розмірі 8 000,00 грн, що відповідатиме вимогам співмірності зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно зменшив розмір витрат на правову допомогу не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення. Зі змісту якого встановлено, що представник ОСОБА_1 - адвокат Антонович О. С. надіслала до апеляційного суду заяву про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яку обґрунтовувала тим, що поданий адвокатом Папазовою Г. А. відзив на апеляційну скаргу за змістом ідентичний поданому відзиву в суді першої інстанції, тобто інформація про те, що на складання відзиву було витрачено 3,5 години не відповідає дійсності, судові засідання від 05 червня 2023 року та 03 липня 2023 року проводилися у режимі відеоконференції та відкладалися, тобто адвокатом Папазовою Г. А. на участь на даних засіданнях було витрачено не більше 20 хвилин.

Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17 та від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18.

Посилання заявника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справах № 922/676/21 та від 09 грудня 2021 року № 922/3812/19 є необґрунтованими, оскільки вони хоча і стосуються подібних правовідносин, проте зроблені за інших фактичних обставин.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з наданою судами оцінкою доказам на підтвердження витрат на правову допомогу, проте, на підставі вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.

Отже, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до такого висновку.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, повернення безпідставно стягнутих грошових сум, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - ОСОБА_3 , на додаткову постанову Житомирського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник