ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 346/4790/22

провадження № 61-5753св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_5; ІНФОРМАЦІЯ_6; Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ),

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - Міністерство оборони України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2022 року у складі судді Коваленка Д. С. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 березня 2023 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Баркова В. М., Мальцевої Є. Є., та касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_6 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Девляшевського В. А., Томин О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин з її сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Спірне Донецької області.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що згідно з довідкою про причину смерті від 18 жовтня 2022 року № 5924 її син ОСОБА_2 отримав ушкодження внаслідок військових дій, спричинених вогнепальною та іншими видами звичайної зброї. Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 18 жовтня 2022 року смерть ОСОБА_2 наступила внаслідок військової дії.

Зазначала, що вона, як матір загиблого військовослужбовця, має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Проте у зв`язку з розбіжностями в прізвищах з сином у неї виникла необхідність встановити факт родинних відносин.

Вказувала, що її дошлюбне прізвище ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народився її син ОСОБА_2 , матір`ю якого вона записана як ОСОБА_4

18 січня 1990 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила своє прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_6 » на підставі свідоцтва про одруження, про що свідчить довідка Коломийського відділу ДМСУ УДМС в Івано-Франківській області від 02 листопада 2022 року. Свідоцтво про реєстрацію шлюбу втрачено та у зв`язку з військовими діями витребувати його неможливо.

Погосподарськими книгами за 1986-1990 роки та 1991-1995 роки підтверджено, що вона є матір`ю ОСОБА_2 та те що вони проживали за однією адресою по АДРЕСА_1 .

Посилаючись на наведене, просила суд встановити той факт, що вона - ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_5 оскаржили його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 березня 2023 року за наслідками розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 грудня 2022 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним і обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.

Короткий зміст оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_5 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 грудня 2022 року.

Апеляційний суд, виходячи з того, що ІНФОРМАЦІЯ_5 подав апеляційну скаргу поза межами встановленого процесуальним законодавством тридцятиденного строку з дня вручення йому повного рішення суду першої інстанції та наведені ним обставини не вказують на неможливість або ускладнення її подання у встановлений законом строк, відмовив заявнику у відкритті апеляційного провадження на підставі статей 357, 358 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

21 квітня 2023 року Міністерство оборони України звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 18 липня 2022 року в справі № 755/9100/18, від 23 травня 2022 року в справі № 539/4118/19, від 22 березня 2023 року в справі № 290/289/22-ц, від 26 травня 2021 року в справі № 523/19129/19, від 17 листопада 2021 року в справі № 214/1816/20 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №320/948/18, від 30 січня 2020 року в справі № 287/167/18-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також, касаційна скарга містить посилання на порушення судами норм процесуального права, а саме суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).

Представник ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_8 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року, просила їх скасувати та відмовити у задоволенні заяви.

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_5 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2022 року в цій справі.

Підставами касаційного оскарження ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року заявник зазначає порушення судом норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційні скарги аргументовані тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні заяви.

У скарзі Міністерство оборони України зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції не взяли до уваги те, що встановлення юридичного факту необхідне заявниці для отримання одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця.

Факт, про встановлення якого просить заявниця, не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право (встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для отримання допомоги після смерті військовослужбовця, зокрема з метою подальшого вирішення питання для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця), який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження, що зумовлює залишенні заяви без розгляду.

Міністерство оборони України відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 45 уповноважене на призначення одноразової грошової допомоги, яку має на меті отримати ОСОБА_1 у разі встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в є. Спірне Донецької області.

Суди не врахували правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_5 обґрунтована тим, що суди не врахували правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу.

Доводи інших учасників справи

Відзив/заперечення на касаційні скарги не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_5 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2022 року в цій справі.

Ухвалами Верховного Суду від 25 травня 2023 року та 14 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу № 346/4790/22 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_5; ІНФОРМАЦІЯ_6; Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ), про встановлення факту родинних відносин.

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року справу № 346/4790/22 призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2023 року зупинено касаційне провадження у справі № 346/4790/22 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку справи № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2024 року поновлено касаційне провадження у справі .№ 346/4790/22.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Суди встановили, що ОСОБА_1 , відповідно до наданих нею доказів, є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в є. Спірне Донецької області.

Зокрема, згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_7 та його матір`ю зазначена ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також цим витягом підтверджується, що ОСОБА_7 змінив своє прізвище на « ОСОБА_6 ».

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, заявниця вказувала, що встановлення такого факту є необхідним для отримання одноразової грошової допомоги на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Заяву про встановлення факту ОСОБА_1 пред`явила до суду за правилами окремого провадження.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження у цій справі судових рішень судів попередніх інстанцій є посилання заявників нанеправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 18 липня 2022 року в справі № 755/9100/18, від 23 травня 2022 року в справі № 539/4118/19, від 22 березня 2023 року в справі № 290/289/22-ц, від 26 травня 2021 року в справі № 523/19129/19, від 17 листопада 2021 року в справі № 214/1816/20 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №320/948/18, від 30 січня 2020 року в справі № 287/167/18-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); порушення судами норм процесуального права, а саме суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України); порушення судами норм процесуального права.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Позиція Верховного Суду

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо юрисдикції суду

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 пред`явила до суду заяву про встановлення факту родинних відносин з її сином ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

Разом із тим, аналіз наведених цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

При цьому Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Щодо суті касаційної скарги Міністерства оборони України

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановлюючи факт родинних відносин ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходив із доведеності та обґрунтованості вимог заявниці.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно зі статтею 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема родинних відносин між фізичними особами.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що у разі якщо не оскаржується сама відмова у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, суд повинен розглянути заяву про встановлення юридичного факту про визнання заявника членом сім`ї загиблого військовослужбовця в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні.

Предметом розгляду у цій справі є визнання заявниці матір`ю загиблого військовослужбовця.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згідно з приписами статті 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на отримання такої допомоги мають члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, коло яких визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Встановивши, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судами попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження факту визнання заявника членом сім`ї загиблого військовослужбовця; його встановлення не пов`язується з вирішенням спору, а є необхідним для подальшого подання заявницею документа, що засвідчував би наявність сімейних відносин між нею і її сином станом на день загибелі останнього, з метою призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця (сина).

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц.

З огляду на наведене доводи касаційної скарги Міністерства оборони України щодо наявності у цій справі спору про право є необґрунтованими. Окрім того, представник Міністерства оборони України жодних заперечень щодо факту наявності родинних відносин між заявницею і її сином не зазначав.

Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом в постанові, що зазначені заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цих справах та у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційних скаргах заявники, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Щодо суті касаційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_6

У справі, яка переглядається, встановлено, що рішенням від 08 грудня 2022 року Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області задовольнив заяву ОСОБА_1 та встановив факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З рішенням суду першої інстанції не погодився ІНФОРМАЦІЯ_6 й оскаржив його в апеляційному порядку 29 березня 2023 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року апеляційна скарга була залишена без руху з підстав несплати судового збору та визнання неповажними підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження. Заявнику надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для виправлення недоліків апеляційної скарги, зокрема зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження з долученням належних та допустимих доказів і надання оригіналу квитанції про сплату судового збору.

На виконання ухвали суду від 06 квітня 2023 року представник ІНФОРМАЦІЯ_5 подала клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги з посиланням на неможливість вчасно подати апеляційну скаргу через введення в Україні воєнного стану, що вважав поважною причиною для поновлення процесуальних строків, а також звернулася з клопотанням про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою від 25 квітня 2023 року Івано-Франківський апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_5 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 грудня 2022 року на підставі статей 357, 358 ЦПК України.

Згідно з частиною першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

У випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами) у учасника справи, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку підстав, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Разом із тим, з наведених норм випливає, що вони мають стосуватися того учасника справи, який або від імені якого ініціюється відкриття апеляційного провадження. Суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою («Воловік проти України», № 15123/03, § 53, 55, рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року).

Апеляційний суд установив, що повний текст оскаржуваного рішення ІНФОРМАЦІЯ_5 отримав 28 грудня 2022 року, а з апеляційною скаргою на це рішення звергнувся 29 березня 2023 року, тобто з пропуском установленого статтею 354 ЦПК України строку.

При цьому, заявник не навів конкретних обставин, підтверджених відповідними доказами, які унеможливили подання ним апеляційної скарги у визначений законом строк, а також доказів, які свідчили б про належне виконання ним процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що заявник пропустив строк на апеляційне оскарження, а наведені ним підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не підтверджені належними доказами та є неповажними.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційних скарг не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційні скарги залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 294, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_6 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2022 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 березня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов