Справа № 705/438/23 Головуючий у 1-й інстанції Кокорєв В. В.
Провадження № 22ц/812/310/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 березня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Коломієць В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

поданої від її імені адвокатом Гайдаржиєм Андрієм Валерійовичем,

на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 1 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Кокорєва В. В. у місті Миколаєві о 10 год 38 хв, зі складенням його повного тексту 21 грудня 2023 року, по справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія

«Європейська агенція з повернення боргів»

(далі - ТОВ ФК «ЄАПБ»)

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2023 року ТОВ ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 16 940 грн заборгованості за електронним кредитним договором (договором позики).

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 29 грудня 2020 року між відповідачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ ФК «1БАНК») укладено договір позики №3917319 на суму 5 000 грн за допомогою електронного підпису позичальниці відтвореного шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора надісланого на мобільний телефон. Внаслідок невиконання позичальницею своїх зобов`язань з повернення позики виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн та процентами за користування кредитом в сумі 11 940 грн.

За вказаним договором позивач набув права вимоги на підставі договору факторингу, яке реалізував шляхом звернення до суду із цим позовом, у зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань.

23 травня 2023 року відповідачка, діючи через свого представника адвоката Гайдаржия А. В., подала відзив, в якому вважала позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з підстав недоведеності, так як не отримувала від позивача одноразовий ідентифікатор необхідний для підписання договору та не отримувала на свій рахунок грошових коштів, і матеріали справи не містять доказів протилежного.

У відповіді на відзив позивач заперечив доводи відповідачки та наполягав на укладенні між нею та ТОВ «1БАНК» кредитного договору, підписання якого здійснювалось електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланим на номер мобільного телефону, вказаний відповідачкою під час укладення кредитного договору, правом відмовитись в односторонньому порядку від укладеного договору протягом 14 днів з моменту отримання примірника договору не скористалась, що свідчить про наявність волі відповідачки на укладення такого договору.

Щодо надання підтверджень перерахування грошових коштів на банківську картку відповідачки позивач зазначив, що хоча і не володіє оригіналами первісних документів та не може отримати таку інформацію, оскільки вона є банківською таємницею, однак відповідачка як тримач карткового рахунку на підтвердження своїх заперечень може надати виписку з рахунку на підтвердження або спростування факту зарахування грошових коштів.

1 червня 2023 року позивач звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутністю.

Заперечуючи на подану представником позивача відповідь на відзив відповідачка, діючи через свого представника, вказала на відсутність у справі доказів її реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі та одержання одноразового цифрового ідентифікатора, що є процесуальним обов`язком позивача. Також заперечувала щодо надання нею доказів перерахування суми позики, оскільки зазначене є обов`язком позивача.

20 червня 2023 року на адресу місцевого суду надійшла відповідь позивача на відзив, направлена засобами поштового зв`язку із доданими до неї повідомленням Товариства з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекспрес» про здійснення 29 грудня 2020 року успішного переказу 5 000 грн на карту № НОМЕР_1 , номер платежу 28243, відповідно до договору укладеного з ТОВ «1БАНК» та розрахунку заборгованості.

19 вересня 2023 року відповідачка, діючи через свого представника направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначила про невизнання позову в повному обсязі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2023 року у позивача витребувано докази перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки ОСОБА_1 та докази направлення їй одноразового ідентифікатора.

На виконання вимог вищевказаної ухвали позивачем повторно надано довідку ТОВ ФК «Фінекспрес» про проведення успішного переказу на картку та додатково надані роз`яснення щодо порядку отримання відповідачкою одноразового ідентифікатора для підписання електронного договору з посиланням на відповідну судову практику.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 1 грудня 2023 року позовні вимоги ТОВ ФК «ЄАПБ» задоволено, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «ЄАПБ» кредитної заборгованість за договором позики №3917319 в загальній сумі 16 940 грн, що складається з: 5 000 грн заборгованості за основною сумою боргу та 11 940 грн заборгованості за відсотками. Розподілено судові витрати.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність боргових зобов`язань у відповідачки, як позичальниці, за укладеним нею з ТОВ «1БАНК», як первісним кредитором, електронного кредитного договору шляхом його підписання електронним цифровим підписом, що їй належить, через разовий цифровий ідентифікатор.

В апеляційній скарзі відповідачка, від імені якої діє представник ОСОБА_2 , посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з невідповідністю висновків обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На їх думку суд зробив безпідставні висновки про укладення ОСОБА_1 договору через його підписання разовим ідентифікатором, який нібито їй було надіслано на телефон, та як наслідок отримання нею грошових коштів за цим договором, що не підтверджено відповідними доказами.

Крім того судом не враховано, що матеріали справи не містять доказів наявності у первісного кредитора ТОВ «1БАНК» відповідної інформаційно-телекомунікаційної системи, необхідної для укладення електронного договору та ліцензії на право надання коштів у позику, в тому числі і на умовах кредиту, як не банківській установі, а також наявності певної комп`ютерної техніки та засобів зв`язку для направлення одноразового ідентифікатора.

Вважали наявну в матеріалах справи довідку ТОВ ФК «ФІНЕКСПРЕС» про здійснення переказу на картку неналежним доказом стосовно перерахування грошових коштів за кредитним договором, оскільки з неї не вбачається, що переказ здійснено ТОВ ФК «ФІНІНВЕСТ» на підставі договору, який відсутній у матеріалах справи.

На апеляційну скаргу позивачем надано відзив, у якому товариство вважало доводи скарги необґрунтованими, а рішення суду таким, що відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, переважно з аргументів аналогічних викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково зазначив про доведення факту здійснення переказу грошових коштів, які були надані в безготівковій формі, шляхом їх переказу через ТОВ ФК «ФІНЕКСПРЕС», та що кредитором є фінансова установа, а не банк.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 26 січня та 16 лютого 2024 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 вищевказаного Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 зазначеного Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20.

При вирішенні справи судом встановлено, що 29 грудня 2020 року після ознайомлення з умовами кредитування на сайті ТОВ ФК «1БАНК» (MYCREDIT) та реєстрації особистого кабінету, між відповідачкою та ТОВ ФК «1БАНК» укладено договір №3917319, за умовами якого ОСОБА_1 , як позичальниця, отримала 5 000 грн строком на 30 днів, до 28 січня 2021 року, зі сплатою 1,99% на день (орієнтовно 726,35% річних). Електронний договір підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису шляхом введення одноразового ідентифікатора та нею узгоджено орієнтовну сукупну вартість отриманої позики (а.с.6).

У розділі 4 цього договору передбачено, що підписанням цього договору позичальниця підтвердила своє ознайомлення на сайті товариства з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги у відповідності до статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також погодилась, що до моменту підписання цього договору вивчали його та правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення договору їй зрозумілі.

За змістом пункту 4.6. договір діє з моменту перерахування позики та протягом строку позики, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за договором.

Договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що за змістом цього Закону прирівнюється до укладення договору в письмовому вигляді.

При цьому позичальницею кредитору повідомлено свої паспортні дані, ідентифікаційний податковий номер, адресу та поштову адресу, телефон, адресу електронної пошти та рахунок, яким є частково скритий номер платіжної картки.

Як вбачається з довідки ТОВ ФК «ФІНЕКСПРЕС», того ж дня вказана сума в розмірі 5 000 грн перерахована до банку-екваєру для зарахування на карту НОМЕР_1 , номер платежу 28243 (а.с.93).

14 червня 2021 року ТОВ «1БАНК» відступив право вимоги за цим кредитним договором ТОВ ФК «ЄАПБ» на уклавши договір факторингу №14/06/21 з додатковими угодами №2 та №3 від 28 липня 2021 року. До договору факторингу первісним кредитором надані додатки у вигляді акту прийому-передачі реєстру боржників та витягу з самого реєстру стосовно договору укладеного з відповідачкою, за яким відступлене право вимоги на користь позивача, а також розрахунок заборгованості (а.с.12-18).

За наведених обставин, які правильно встановлені судом першої інстанції, відповідачка ОСОБА_1 оформила заявку в особистому кабінеті на сайті товариства та повідомила свої особисті дані, в тому числі ідентифікаційний податковий номер, що відповідає зазначеному в поданих від імені відповідачки відзиві та апеляційній скарзі, зазначила засоби зв`язку, надала номер телефону з метою отримання одноразового ідентифікатора для електронного підписання договору та номер банківської карти для зарахування кредитних коштів, і тим самим уклала договір позики у електронному вигляді.

Встановлені судом обставини спростовують доводи апеляційної скарги щодо недоведеності направлення первісним кредитором відповідачці одноразового ідентифікатора для підписання договору, оскільки позивачем зазначено та у договорі відображено усі необхідні для виконання договору відомості, зокрема, одноразовий ідентифікатор в графі електронний підпис.

Доводи представника відповідачки про відсутність доказів зарахування суми кредиту на рахунок ОСОБА_1 спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою ТОВ ФК «ФІНЕКСПРЕС» про здійснення успішного переказу грошових коштів на підставі укладеного з ТОВ ФК «1БАНК» договору №23-01-18/5 від 23 січня 2018 року (а.с.93). Протилежного відповідачкою або її представником суду не надано, зокрема, щодо відсутності даних про зарахування на її банківський рахунок суми в 5000 грн, та як наслідок отримання нею позики.

Посилання відповідачки на відсутність у первісного кредитора ліцензії, як у небанківської фінансової установи, суперечать не лише змісту укладеного сторонами електронного договору, де у графі «Позикодавець» має місце вказівка на дату видачі такої ліцензії Нацкомфінпослуг 19 листопада 2015 року, а ще суперечать і публічній інформації, яка міститься на сайті товариства та у відкритих джерелах Комплексної інформаційної системи Національного банку України.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що договір укладений відповідачкою на визначених у ньому умовах, і доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відомостей, які б спростовували позицію позивача щодо умов укладення та виконання договору, в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, відповідачкою та її представником суду не надано.

За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За розрахунком первісного кредитора та позивача, як нового кредитора, відповідачкою належним чином не виконані умови договору, так як нею отримані кредиті кошти, але проценти за їх користування своєчасно не повернуті. При цьому процентна ставка за понадстрокове користування позикою в розмірі 2,7 % на день до розрахунку заборгованості не застосовувалась.

Враховуючи наведене та вимоги статті 526 ЦК України, за якими зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача з відповідачки заборгованості, яка виникла на підставі укладеного між сторонами електронного договору позики від 29 грудня 2020 року.

Відповідно до розроблених позикодавцем ТОВ «1БАНК» правил надання грошових коштів у позику, що відповідно до пункту 10 договору позики є його невід`ємною частиною та згідно пункту 4.2 до підписання договору вивчені позичальницею, за змістом пункту 6.5. Правил, у разі неповернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики за кожен день понадстрокового користування позикою починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів.

Отже, наведені позивачем розрахунки боргу відповідають умовам укладеного договору, Правилам надання грошових коштів у позику, а порядок його нарахування не оспорені відповідачкою та її представником ні у суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі, які на противагу цьому, ґрунтували свої доводи лише на відсутності обов`язку у відповідачки погашати борг за неукладеним нею договором

Наявність цієї заборгованості підтверджена, як самим фактом укладення та підписання договору, так і обставинами перерахування та отримання на платіжну картку відповідачки позикових коштів, які в повному обсязі та у встановлений строк нею не повернуті.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені адвокатом Гайдаржиєм А. В., залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 1 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О.О. Ямкова

Судді В. В. Коломієць

О.В. Локтіонова