ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року

м. Черкаси

Справа № 712/11241/21
Провадження № 22-ц/821/287/24
категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Винник І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Черкаської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу в режимі відеоконференції ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні, вихованні дитини та встановлення порядку спілкування, у складі головуючої судді Троян Т. Є., повний текст рішення складено 05 грудня 2023 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні, вихованні дитини та встановлення порядку спілкування.

Позовні вимоги мотивує тим, що 23.11.2013 між ним та відповідачкою по справі - ОСОБА_2 укладено шлюб у відділенні реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 358.

Перебуваючи в шлюбі, у нього з відповідачкою народився ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживав до звернення в суд за вказаною адресою.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.11.2015 шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Стягнуто з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % на дитини відповідного віку. Після припинення стосунків вони стали проживати окремо, син залишився проживати з матір`ю.

Рішенням виконавчого комітету ЧМР від 23.02.2016 за № 204, йому визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні із сином, щонеділі з 17.00 до 19.00 без присутності матері, з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Рішенням виконавчого комітету ЧМР від 01.07.2016 за № 779 малолітньому ОСОБА_4 визначено місце проживання разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Проте, з моменту народження і до часу звернення в суд з даним позовом, вихованням дитини з народження займались дідусь та бабуся ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки відповідачка постійно перебувала в Республіці Польща.

Відповідачка не цікавилась дитиною, не приймала жодної участі в її вихованні, ухилялася від піклування про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток сина, оскільки з 2015 року постійно перебувала в Республіці Польща.

Вказав, що 03.06.2021 відповідачка разом із сином виїхали до Республіки Польща та до теперішнього часу в Україну не повернулись. Таким чином, вона порушує виконання рішення виконавчого комітету ЧМР від 23.02.2016 та створює штучні перешкоди у спілкуванні батька із сином. Весь цей час він намагається налагодити нормальний зв`язок з дитиною та повноцінно приймати участь у вихованні та розвитку дитини, проте вирішити розбіжності з відповідачкою шляхом переговорів та взаємних поступок не вдається. З метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Вказує, що ним, як батьком дитини, не надавалась нотаріально посвідчена згода на виїзд малолітнього сина до Республіки Польща, а виїзд став можливим лише за наявності заборгованості позивача зі сплати аліментів. При цьому, заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з його вини, оскільки відповідачка не отримувала їх навмисно, адже позивач відправляв їх на її адресу і вони повертались.

Звертає увагу, що відповідачка чинить всупереч інтересам дитини, а він прагне приймати участь у вихованні своєї дитини, спілкуватись з сином та дарувати батьківську любов та турботу, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком.

Просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди йому брати участь у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначивши наступні способи участі у вихованні та особистому спілкуванні: систематичне побачення батька з сином кожної суботи з 10:00 год. до 14:00 год. на території м. Черкаси (парки, кафе, дитячі майданчики тощо) за місцем реєстрації сина без присутності матері дитини; кожного року влітку в період своєї офіційної відпустки батька та літніх канікул його сина, батько має право на особисте оздоровлення сина терміном на 15 днів з правом виїзду до місця відпочинку та проживання в межах території України, без присутності матері за попереднім повідомленням матері про дату виїзду і повернення дитини; систематичне необмежене спілкування батька зі своїм сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; побачення батька з сином у день народження сина з 10:00 год. до 14:00 год.; у день побачення батька з сином, батько має право забирати сина з дому/школи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.12.2022 заяву адвоката Берової О. В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні, вихованні дитини та встановлення порядку спілкування - задоволено. Поновлено строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення від 06 червня 2022 року у даній справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.03.2023 провадження в справі закрито на підставі ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.12.2023 ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.03.2023 скасовано за нововиявленими обставинами в порядку п. 3) ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначено такі способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: особисті побачення з дитиною кожної суботи або неділі з 10:00 год. до 14:00 за місцем проживання дитини в присутності матері дитини ОСОБА_2 , в подальшому - за домовленістю між батьками;

оздоровлення та відпочинок дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 ;

систематичне необмежене спілкування батька зі своїм сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування.

Під час дії воєнного стану та у зв`язку із систематичним оголошенням сигналу «Повітряна тривога» реалізація спілкування батька з дитиною за вказаним графіком можлива за допомогою будь-якого додатка чи месенджера у форматі відеозв`язку.

Надано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 можливість зміни способу участі у вихованні батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в тому числі часу та місця побачень, за взаємною згодою та врахуванням інтересів дитини. У випадку відсутності взаємної згоди керуватись вищевказаним графіком.

Рішення мотивоване тим, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Налагодження стосунків між батьком та сином відповідає інтересам дитини, яка протягом останнього часу не спілкувалася з батьком, проте з огляду на перебування його весь час з матір`ю, що беззаперечно створює його психологічну прив`язаність до матері, суд дійшов висновку, що побачення дитини з батьком повинні проходити в присутності матері дитини ОСОБА_2 , в подальшому за домовленістю між батьками.

Водночас суд врахував, що з 24.02.2022 по теперішній час в Україні введено та триває воєнний стан, тому дійшов висновку, що під час дії воєнного стану та у зв`язку із систематичним оголошенням сигналу «Повітряна тривога» реалізація спілкування батька з дитиною за вказаним графіком можлива за допомогою будь-якого додатка чи месенджера у форматі відеозв`язку.

Судом зазначено, що визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, її віковим потребам, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання сина.

При цьому суд обумовив, що спільні зустрічі із сином у дні та години можливо змінювати за погодженням із матір`ю дитини, та з урахуванням бажання дитини, що максимально враховує інтереси дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

19 грудня 2023 року ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду таким, що ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку та просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що затверджуючи графік побачень, суд першої інстанції виходив лише з того, що дитина, з моменту від`їзду за кордон перебувала лише з матір`ю, що беззаперечно створює його психологічну прив`язаність до матері.

Крім того, суд першої інстанції свідомо не зазначив в оскаржуваному рішенні місто Черкаси, як місто побачень скаржника з дитиною, що в свою чергу унеможливить реальне виконання рішення суду.

Вважає, що не зазначення м. Черкаси, як міста побачень скаржника з дитиною зводить нанівець ефективний захист порушених прав скаржника та зробить неможливим фактичне виконання рішення суду, враховуючи триваючий воєнний стан і заборону скаржнику на час його дії залишити територію України.

На думку скаржника, визначені у позовних вимогах способи участі скаржника в житті дитини та зазначений графік побачень цілком і повністю є прийнятним.

21.01.2024 від представника відповідача адвоката Берової О. В. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просила суд залишити в силі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.12.2023, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що суд фактично задовольнив позовні вимоги щодо побачень батька з дитиною, проте обмежив їх на період воєнного стану, зазначивши про їх реалізацію шляхом телефонного та відеозв`язку, що є вірним, адже в період дії воєнного стану дитина жодного разу не приїздила до України. Для дитини можуть бути травматичними події, що відбуваються в Україні, вона не звикла до повітряних тривог, періодично перебувати в бомбосховищах.

Вказує, що окружний суд м. Гданська розглянув позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про повернення дитини на підставі Гаазької конвенції про цивільні аспекти міжнародного викрадення дитини. За результатами судового розгляду рішенням від 30.06.2023, яке залишено в силі постановою апеляційного суду від 04.12.2023, в задоволенні позову відмовлено. В основу рішення покладено те, що на даний час повернення в Україну, через воєнний стан, буде небезпечним для дитини сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження виданим Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області серія НОМЕР_1 від 17.10.2017 (т.1 а.с. 14).

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2015 року шлюб між батьками дитини розірвано, стягнуті аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30% на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви 12 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 15).

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 204 від 23.02.2016 було встановлено батькові ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: щонеділі з 17.00 до 19.00 без присутності матері дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути (т.1 а.с. 16).

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 779 від 01.07.2016 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 (т.1 а.с. 17).

ОСОБА_1 з 15.04.2019 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 11).

Відповідно до адресної картки за адресою АДРЕСА_3 , у вказаному житловому будинку (власники ОСОБА_6 1/2, ОСОБА_9 1/2) зареєстровані ОСОБА_6 - з 08.12.2000, ОСОБА_2 - з 15.01.2010, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 18.03.2015 (т.1 а.с. 13).

В 2017 році позивач ОСОБА_1 звертався до служби у справах дітей з заявою про ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_4 у зв`язку з перебуванням за кордоном (т.1 а.с. 18).

Відповідно до листа органу опіки і піклування від 08.11.2021 службою у справах дітей встановлено, що гр. ОСОБА_2 на нетривалий термін виїжджала за межі території України, але залучала до виховання малолітнього сина своїх батьків, що зафіксовано у нотаріально посвідченій заяві від 13.07.2016 за № 1956. Повноваженнями служби у справах дітей не передбачено звернення до Державної Прикордонної Служби України, Державної Міграційної Служби України для встановлення місця перебування повнолітньої особи (т.1 а.с. 20-21).

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.07.2021 № 91-27204/15-21 зазначено, що 03 червня 2021 року неповнолітній ОСОБА_4 виїхав з відповідачкою за межі України без згоди батька на підставі довідки державної виконавчої служб від 28.05.2021 про заборгованість позивача ОСОБА_1 по сплаті аліментів (т.1 а.с. 22).

10 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів з заявою про неправомірні дій відповідачки щодо порушення встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України та розшуку його сина ОСОБА_4 (т.1 а.с. 23-25).

01 вересня 2021 року неповнолітній ОСОБА_8 прийнятий учнем 1d класу Початкової школи № 14 ім. Блакитної армії у Торуні (Республіка Польща). За програмою закінчить навчання у 2029 році.

Відповідно до обстеження психолога Спілки дитячих та юнацьких організацій Черкащини ОСОБА_10 , яке проводилось в м. Торунь (Республіка Польща), ОСОБА_3 перебуває у сприятливому оточенні, його ніхто не ображає і не карає фізично, у сім`ї здорові стосунки та прийнятне виховання. Адаптація у польській школі пройшла дуже добре - хлопчик не почувається самотнім, легко розмовляє польською мовою, хоча до кінця проведених консультацій став спілкуватися російською. Прихильність до біологічного батька відсутня - хлопчик не може зрозуміти про кого йдеться, коли намагаєшся пояснити, хто це. Він не може його назвати навіть дядьком, щоб якось провести споріднену лінію.

25 жовтня 2021 року за № 700 наданий висновок органу опіки і піклування м. Черкаси про не доцільність відібрання малолітнього ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 та визначення місця його проживання з дідом ОСОБА_5 та бабаю ОСОБА_6 , так як це не буде відповідати інтересам дитини, враховуючи, що батько дитини не просить визначити місце проживання дитини разом з собою, а законодавством не передбачено вирішення спору між батьками та дідом і бабою про визначення місця проживання дитини.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2022, справа № 712/9027/21, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до місця постійного проживання в Україні АДРЕСА_3 . Вказане рішення залишено без змін Постановою Черкаського апеляційного суду від 15.08.2023.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, відповідає в повному обсязі, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № ук789-ХІІ (далі Конвенція про права дитини), встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Стаття 1 ЗУ «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України).

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч. 2 ст. 159 СК України).

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

У постанові від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21) Верховний Суд дійшов висновку, що батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» ЄСПЛ зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд зобов`язаний виходити, передусім, з найкращих інтересів дитини, визначення яких здійснюється на підставі оцінки обставин кожної справи.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а визначений порядок спілкування батька з дитиною, що передбачає певні дні та часи такого спілкування, не може беззаперечно свідчити про позбавлення його передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Такої позиції притримується Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 461/138/18, провадження № 61-132св22.

З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сторони у справі.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 204 від 23.02.2016 було встановлено батькові ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: щонеділі з 17.00 до 19.00 без присутності матері дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Крім того, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 779 від 01.07.2016 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

У червні 2021 року ОСОБА_2 разом із сином виїхала до Республіки Польща, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.07.2021 № 91-27204/15-21, та до даного часу неповнолітній ОСОБА_4 не повернувся до України за місцем постійного проживання, проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 . З 01 вересня відвідує початкову школу №14 ім. Блакитної армії у м. Торунь.

При цьому, дозволу на виїзд ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько не надавав.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2022 року, справа № 712/9027/21, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 15.08.2023, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 , повернути неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до місця постійного проживання в Україні АДРЕСА_3 , яке станом на час розгляду даної справи не виконано.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що відповідач хоч і посилалась на рішення окружного суду м. Гданська від 30.06.2023, яке залишено в силі постановою апеляційного суду від 04.12.2023, у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про повернення дитини проте, проте вказаного рішення суду надано не було. Наявність даного рішення визнається позивачем.

Враховуючи вищевикладені норми права та обставини даної справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Визначений судом порядок та час спілкування батька з сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідає інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, не має нав`язливого та обтяжливого характеру для дитини, та сприяє налагодженню довірливих відносин батька із сином.

Крім того, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що перші спільні зустрічі батька з дитиною у присутності матері дозволять налагодити контакт з дитиною, враховуючи, проживання батька та сина на значній відстані один від одного, а в подальшому такі зустрічі можуть відбуватись за домовленістю між батьками.

З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано і доцільно дійшов висновку про необхідність, на період дії в Україні воєнного стану, визначити реалізацію спілкування батька з дитиною за вказаним графіком за допомогою будь-якого додатка чи месенджера у форматі відеозв`язку.

З урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, судом вірно зазначено про можливість батьків в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні сина, в тому числі місць побачень, що буде відповідати інтересам ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи місце знаходження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції були позбавлені можливості, у виконання вимог ст. 171 СК України, врахувати думку дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Доводи скаржника, що в оскаржуваному судовому рішенні не зазначення м. Черкаси, як міста побачень скаржника з дитиною, не заслуговують на увагу, адже оскаржуваним рішенням визначено місцем побачень - місце проживання дитини.

Адресою реєстрації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є АДРЕСА_3 і, як вже зазначалось, судовим рішенням визначено, що постійним місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_4 є АДРЕСА_3 .

Аналізуючи питання обсягу досліджених судом доводів сторін, наданої судом оцінки доказів, вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що місцевий суд, діючи в межах наданих йому процесуальним законом повноважень та заявлених позовних вимог, належно дослідив зібрані у справі докази, повно встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, урахував найкращі інтереси ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та правильно застосував норми права.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст рішення складено 04 березня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко