УХВАЛА

25 березня 2024 року

м. Київ

справа № 296/12237/23

провадження № 61-3835ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира, у складі судді Адамович О. Й., від 11 грудня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі та постанову Житомирського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Трояновської Г. С., від 06 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про захист цивільних прав та інтересів, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просила визнати незаконними рішення, дії, бездіяльність відповідача та відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 160 000 грн.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2023 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, у відкритті провадження у справі відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що позов має розглядатися як спір, пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

12 березня 2024 року ОСОБА_1 подала касаційні скарги на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року (повний текст складено 09 лютого 2024 року) у справі № 296/12237/23.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки вказаний строк пропущений на один день з поважних причин.

В касаційних скаргах ОСОБА_1 посилаючись на порушення судами норм права, просила оскаржувані судові рішення скасувати. Вказує, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, безпідставно відмовили у відкритті провадження, чим порушили її право на доступ до правосуддя.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи, що підтверджено, зокрема, висновками Верховного Суду у постановах від 03 червня 2021 року в справі № 2-1210/11, від 08 червня 2021 року в справі № 2-1207/2011.

Колегія суддів встановила, що касаційні скарги є необґрунтованими, а правильне застосування судами норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у цивільній справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема між двома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Наведене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постановах від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 та

від 21 серпня 2019 року у справі № 362/5657/17.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Встановивши, що відповідач, у спірних правовідносинах діяв як суб`єкт владних повноважень, спір не має ознак приватноправового, а предметом позову по суті є оскарження дій відповідача (порушення вимог законодавства при розгляді заяви позивача від 22 липня 2021 року, а також при обстеженні земельної ділянки 18 січня 2021 року) як суб`єкта владних повноважень, який здійснював владні управлінські функції, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у цивільній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про вирішення публічно-правового спору та заявлені в одному провадження.

Подібні висновки викладені у ухвалах Верховного Суду від 22 травня

2023 року у справі № 295/1917/23 (провадження № 61-6479ск23),

від 15 вересня 2023 року у справі № 295/7762/23 (провадження

№ 61-12976ск23).

Оскільки правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про відмову у відкритті провадження у цивільній справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційні скарги є необґрунтованими, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя не порушені, оскільки судами попередніх інстанцій їй роз`яснено до юрисдикції яких судів належить вирішення ініційованого нею спору.

Керуючись статтями 388, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня

2023 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі № 296/12237/23.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2023 рокута постанову Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі № 296/12237/23.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

О. М. Осіян

Є. В. Синельников