Справа № 236/660/22
Провадження № 2/202/654/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю: секретаря судового засідання Карасьвої Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2022 року на адресу Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

29 квітня 2021 року приблизно о 14:10-14:15 год. сталось залиття її квартири, що відбулося в результаті здійснення ОСОБА_2 заміни металевих труб у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , без попереднього перекриття води, тобто відповідач не врахував настання негативних наслідків.

Позивач зазначає, що після затоплення в належній їй квартирі стояв неприємний запах сирості, була пошкоджена електропроводка, яка після залиття стала замикати, стіни, стеля та дверні отвори прийшли у непридатність.

Будинок, де розташована квартира позивача, знаходиться на обслуговуванні у КП «Лиманська СЕЗ» з 01.10.2000 року по теперішній час та згідно акту «про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання або холодного водопостачання» від 29 квітня 2021 року, складеного в м. Лиман повноважною комісією, було встановлено, що об 15.00 год. 29.04.2021 року при візуальному огляді кв. АДРЕСА_1 відбулося залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 цього ж будинку, внаслідок виконання мешканцем даної квартири ремонтних робіт у ванній кімнаті, в ході яких було пошкоджено відводу стояка холодної води, та як наслідок спричинено ушкодження квартирі позивача, перелік яких визначено в акті.

Даний акт, 30.04.2021 року отриманий ОСОБА_2 , однак від підпису в акті останній відмовився. 06.08.2021 року КП «ЛСЕЗ» був складений акт в складі комісії в м.Лиман, з якого вбачається, що після залиття вище приведеної квартири ремонті роботи не проводилися та маються ушкодження характерні після залиття квартири (прийшли в непридатність шпалери, лінолеум, плінтуса, двері та інше ). Відповідно до Дефектного акту на ремонт приміщень квартири (кухня, коридор) за адресою: АДРЕСА_4 , договірна ціна на придбання матеріалів та проведення ремонтних робіт складає 16194,57 гривень (без ПДВ) та 20351 гривень (включаючи ПДВ).

В свою чергу, відповідач у травні 2021 року при спілкуванні з позивачем визнав свою провину у пошкодженні квартири, шляхом її залиття й запропонував надати 10000,00 гривень на відшкодування шкоди для придбання шпалер, інших будівельних матеріалів, однак, в подальшому відмовився їх сплачувати.

Внаслідок викладених обставин, позивачем було отримано стрес, погіршився стан здоров`я (змінився звичний уклад життя, змушена з сім`єю жити в залитій водою квартирі, що створило значні незручності, тривалий час боліла та паморочилася голова від запаху сирості у квартирі), чим завдано їй моральної шкоди в розмірі 30000,00 гривень. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 16194,57 гривень, моральну шкоду - 30000 гривень, а також понесені судові витрати.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Розпорядженням Верховного Суду № 7/0/9-22 від 14.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)», відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ з Краснолиманського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

12 вересня 2023 року цивільна справа № 236/660/22 надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 вересня 2023 року, для розгляду даної справи, визначено суддю Мачуського О.М.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2023 року цивільну справу прийнято до загального позовного провадження.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до суду не подавались.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить розглядати справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступник підстав.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «РуїзТоріха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером 291313365 від 20.12.2021 року, позивачу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі Договору купівлі-продажу №708 від 17.06.1999 року, на праві приватної власності, належить однокімнатна квартира, за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з довідкою № 842 від 17.11.2021 року, будинок АДРЕСА_5 знаходиться на обслуговуванні у КП «Лиманська СЄЗ» з 01.10.2000 року по теперішній час.

Відповідно до Акту про залиття, аварію, що трапилась на систем центрального опалення, гарячого водопостачання або холодного водопостачання складеного 29 квітня 2021 року комісією у складі головного інженера виконавця послуг Кононенко В.Н., голови комісії, майстра КП «ЛСЕЗ» Колесник Т.В., ОСОБА_3 , слюсаря-сантехніка Лукашенко В.В., представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення, холодного та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету, про те, що 29 квітня 2021 року в будинку АДРЕСА_4 трапилось залиття (холодного постачання). При візуальному огляді о 15:00 год. 29.04.2021 року встановлено, що в квартирі АДРЕСА_6 з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 цього ж будинку та наведено характер залиття й перелік пошкоджених внаслідок залиття речей. Також вказано, що залиття сталось у зв`язку із ремонтними роботами мешканцем квартири АДРЕСА_3 , зняття керамічної плитки, видалення труб холодної води в квартирі. Через необережність роботи ним був пошкоджений відвід від стояка холодної води до квартири. Висновки і рекомендації комісії: у зв`язку з тим, що КП «ЛСЕЗ» повинні проводити ремонти стояка в ніші (на даний час роботи не велись), вина по залиттю повинна бути покладена на кв.47.

Даний акт підписаний всіма членами комісії та власником квартири АДРЕСА_6 . При цьому, в акті міститься відмітка про те, що акт в присутності майстра та директора КП «ЛСЕЗ» видано мешканцю квартири АДРЕСА_3 на руки для ознайомлення 30.04.2021 року, однак останній від підпису відмовився.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з номерами довідок 274951870 від 15.09.2021 року, 29881090 від 10.02.2022 року, квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Дефектним актом «На ремонт приміщень квартири (кухня, коридор) за адресою: АДРЕСА_4 », з умовами виконання робіт Коєфіцієнт для урахування впливу умов виконання будівельних робіт за 1,2, складеного інженером-кошторисником та генеральним директором ТОВ «БК «Промжилбуд» визначено об`єми робіт (найменування робіт і витрат, одиниці виміру, його кількість).

Відповідно до Локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1 «Ремонт приміщень квартири (коридор, кухня) за адресою: АДРЕСА_4 », складеного інженером-кошторисником та генеральним директором ТОВ «БК «Промжилбуд» в поточних цінах станом на 13.06.2021 року, кошторисна вартість робіт складає 16194,57 гривень, кошторисна заробітна плата 6120,81 гривень. Договірною ціною на будівництво «Ремонт приміщень квартири (коридор, кухня) за адресою: АДРЕСА_4 », що здійснюється в 2021 році (підрядник ТОВ «БК «Промжилбуд», разом договірна ціна, крім ПДВ складає 16959,59 гривень, податок на додану вартість 3391,92 гривень, а всього 20351,51 гривень.

Згідно ст.383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 10 ЖК УРСР визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

У відповідності до ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати і порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

Частиною 4 статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої ст. 22 ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно з приписами ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

У додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися із зазначенням причин.

В обґрунтування позовних вимог щодо вини відповідача в залитті квартири, позивачем надано акт про залиття від 29.04.2021 року, складений членами комісії, підписаний позивачем та в якому зазначено про відмову від підпису мешканця квартири АДРЕСА_3 , за виною якого було здійснено залиття квартири 43.

Дослідивши наданий позивачем Акт від 29.04.2021 року, з огляду на викладені норми чинного законодавства України, судом встановлено, що його складено з дотриманням вимог п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, а інформація, що міститься в наданому акті, підтверджує факт залиття квартири позивача саме з належної відповідачу квартири, з одночасним фіксуванням відомостей щодо винної сторони.

Таким чином, позивачем доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною дією відповідача і заподіяною позивачу шкодою, завданою залиттям належної їй квартири. Водночас, відповідач належними та допустимими доказами не спростував свою вину у завданні шкоди позивачу.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Встановлюючи розмір шкоди, завданої позивачу, внаслідок залиття її квартири, що сталось в результаті протиправних дій відповідача, судом також досліджено надані позивачем Дефектний акт, форма № 8, Локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1, в поточних цінах станом на 13.06.2021 року, Договірну ціну на будівництво «На ремонт приміщень квартири (кухня, коридор) за адресою: АДРЕСА_4 ». Відповідно до Локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1, витрати (розмір збитків) складає 16194,57 гривень.

Таким чином, позивачем доведено наявність шкоди внаслідок події (залиття) 29 квітня 2021 року та її дійсний розмір, що складає 16194,57 гривень.

28 жовтня 2021 року, засобом поштового зв`язку позивач ОСОБА_1 направила відповідачу ОСОБА_2 . Претензію про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення квартири» в якій вимагала від ОСОБА_2 з часу отримання даної претензії самостійно та у добровільному порядку відшкодувати матеріальну шкоду, спричинену залиттям квартири та її відшкодувати на користь ОСОБА_1 у розмірі 16194,57 гривень.

Доказів на спростування даного розміру шкоди чи виплати її розміру в повному обсязі позивачу, відповідачем на час розгляду справи, не надано.

Таким чином, встановивши, що позивач довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд доходить висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодування відповідачем в межах заявлених позовних вимог у розмірі 16194,57 гривень.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позовні вимоги про відшкодування шкоди ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, внаслідок залиття її квартири порушено комфортне проживання усієї родини, яка пережила стрес через наявну сирість, замикання електропроводки, пошкодження стелі, підлоги, побутової техніки, меблів. Такі умови проживання завдали позивачу емоційне напруження, що потягло за собою психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що завдало їй моральних страждань, розмір яких позивач оцінює в 30000,00 гривень.

Під час визначення підстав для стягнення моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для ви рішення спору.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з положень статі 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує встановлені по справі обставин, характер та тривалість душевних страждань, які зазнала позивач ушкодженням стану її майна, внаслідок залиття, яке відбулося саме з квартири відповідача.

За таких обставин, суд доходить висновку, що з урахуванням засад розумності та справедливості, позивач має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000,00 гривень, а визначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 30000,00 гривень, є завищеним та не підтверджений належними доказами.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупностіта надані докази в їх сукупності, ретельно проаналізувавши встановлені під час судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, підлягають частковому задоволенню

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За звернення до суду з даною позовною заявою, позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в розмірі 992,40 гривень за вимогу майнового характеру та 2481,00 гривень за вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Доказів щодо понесення інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, сторонами не надано.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору вимогу майнового характеру в розмірі 992,40 гривень, та за вимогу про стягнення моральної шкоди 165,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 203-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_7 ; адреса проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 16194,57 гривень та моральну шкоду в розмірі 2000,00 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , судові витрати з оплати судового збору в загальному розмірі 1157,80 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський