ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/462/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №708/1306/23 Категорія: 307020000 Івахненко О.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного сервісного центру МВС на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_1 , до Головного сервісного центру МВС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів, ОСОБА_3 , про визнання права власності на автомобіль,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_1 звернулися до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивачки ОСОБА_1 та батько малолітнього ОСОБА_1 , інтереси якого представляє мати Кривенко .С.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, що складається в тому числі з транспортного засобу - автомобіля марки RENAULT моделі KANGOO, 2001 року випуску. Вказаний автомобіль належав померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 08.06.2021 року, яке було втрачено після смерті власника.

За життя спадкодавець заповіту не залишив. Спадкоємцями його майна за законом в рівних частках є позивачі у справі.

Спадкоємці звернулися в установленому законом порядку до Чигиринської державної нотаріальної контори: Кривенко Р.А., Кривенко І.С. в інтересах ОСОБА_1 -із заявами про прийняття спадщини. ОСОБА_3 звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .

Державний нотаріус постановою від 14.09.2023 року відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на згаданий транспортний засіб у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

На їхнє звернення до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області листом від 23.10.2023 року позивачкам було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

В силу вказаних обставин, зважаючи на те, що в позивачок відсутній оригінал правовстановлюючого документу на транспортний засіб та немає можливості отримати його дублікат, з метою визнання права власності в порядку спадкування за законом, останні змушені звернутися до суду.

На підставі викладеного позивачі просили суд визнати за ними права власності на автомобіль марки RENAULT моделі KANGOO, 2001 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 2/3 частки спадкового майна, а саме автомобіля марки RENAULT моделі KANGOO, 2001 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , з об`ємом двигуна 1870 см3.

Визнано за ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частку спадкового майна, а саме вказаного автомобіля RENAULT KANGOO.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту прав, який може бути застосований судом в разі відсутності умов для оформлення відповідних прав в нотаріальному порядку.

У даному випадку позивачі отримали відмову нотаріуса в оформленні права власності на автомобіль в порядку спадкування у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Отже, у них відсутня можливість іншим шляхом оформити своє право власності на автомобіль в нотаріальному порядку і вони не можуть отримати Свідоцтво про право на спадщину та реалізувати своє право на спадкове майно.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Головний сервісний центр МВСподав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що обираючи спосіб захисту порушеного права позивачі, звернувшись до суду у даній справі з позовними вимогами до ГСЦ МВС про визнання за ними права власності на транспортний засіб, не врахували положення ст. 392 ЦК України, оскільки сервісний центр не перебуває з позивачами у правовідносинах щодо здійснення ними прав володіння, користування та розпорядження майном, щодо якого заявлено позовні вимоги про визнання права власності, не оспорює та не претендує на таке право.

Зазначає, що ГСЦ МВС прав та інтересів позивачів не порушувало, отже фактично є неналежним відповідачем у справі.

Звернуто увагу, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Крім того, зазначає, що позивачами невірно обрано спосіб захисту.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 29.07.2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Матір`ю і батьком ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 29.12.1990 року записані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Також померлий ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 02.09.2014 року є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матір`ю дитини записана позивачка ОСОБА_2 , яка у даній справі виступає в його інтересах, а сама вона не входить до кола спадкоємців, оскільки транспортний засіб спадкодавцем, за його життя, був придбаний після розлучення з нею, що підтверджується рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.11.2023 року та Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с.203-205 т.1).

Так, з матеріалів спадкової справи встановлено, що після смерті ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини за законом звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_1 . Натомість ОСОБА_3 подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .

Відповідно Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 20.12.2023 року, з 08.06.2021 року на підставі договору купівлі-продажу № 7141/2021/2620424 за ОСОБА_4 зареєстровано транспортний засіб - автомобіль марки RENAULT моделі KANGOO, 2001 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , з об`ємом двигуна 1870 см3.

Згідно висновку експерта від 09.11.2023 року, середня ринкова ціна автомобіля марки RENAULT моделі KANGOO, 2001 року випуску, з об`ємом двигуна НОМЕР_8 , на дату дослідження складає 25000,00 грн.

Державний нотаріус постановою від 14.09.2023 року № 486/02-31 відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на згаданий транспортний засіб у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

З даних листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області від 23.10.2023 року позивачам також було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оскільки така процедура не передбачена чинним законодавством, на підставі чого позивачі звернулись до суду.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Згідно з вимогами до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (статті 1261 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Таким чином, питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі обрали неправильний спосіб захисту не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Встановивши, що ОСОБА_4 за життя набув право власності на спірний автомобіль, позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після його смерті, однак у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно позбавлені можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про ефективність обраного позивачами способу захисту порушеного права.

Отже, враховуючи наявність відмови нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно у цій справі є ефективним способом захисту прав матері померлого та його малолітнього сина.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові № 753/20483/18 від 23 квітня 2020 року.

Щодо неналежного відповідача у справі.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою позивача.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тож неналежний відповідач - це особа, визначена позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, а також Верховний Суд у постанові № 522/25954/16-ц від 28 червня 2023 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) вказано, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 279/2044/18 (провадження № 61-4108св19) зазначено, що «предметом спору у цій справі є визнання права на спадкове майно - житловий будинок житлового будинку АДРЕСА_1 , а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини».

У справі, що переглядається, установлено, що позивачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_4 , які прийняли спадщину в установленому законом порядку, а тому саме вони є учасниками вказаних спадкових правовідносин.

З урахуванням викладеного, Головний сервісний центр МВС є неналежним відповідачем у цій справі. Тому суд мав відмовити у задоволенні позову позивачів до Головного сервісного центру МВС з підстави пред`явлення його до неналежного відповідача.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

Із матеріалів апеляційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є частково обґрунтованою і наведені в ній доводи дають підстави для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги на користь Головного сервісного центру МВС у розмірі 1610,40 грн., тобто - по 805,20 грн. з кожної.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного сервісного центру МВС задовольнити частково.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_1 , до Головного сервісного центру МВС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів, ОСОБА_3 , про визнання права власності на автомобіль відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного сервісного центру МВС судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 805,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_1 на користь Головного сервісного центру МВС судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 805,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді