УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Верещінської І.В.,

з участю секретаря судового засідання Прищепи С.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох дітей: ОСОБА_5 в розмірі 8000 грн., ОСОБА_6 в розмірі 7000 грн. та ОСОБА_7 в розмірі 7000 грн.

Представник відповідача заявив клопотання про зупинення провадження у справі №760/21378/23 на час перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань та надав докази на підтвердження перебування відповідача в ЗСУ.

В судовому засіданні позивач та його представник заперечували стосовно задоволення клопотання про зупинення провадження у справі з огляду на те, що таким чином порушуються права дітей на отримання аліментів і надана Довідка форми 5 не є належним докази перебування відповідача в лавах ЗСУ. Крім того, зазначали, що під час слухання справи про поділ майна подружжя між тими ж сторонами, відповідач з`являвся в судові засідання і такого клопотання в тій справі не заявляв.

Заслухавши пояснення сторін та надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Частиною 2 ст. 251 ЦПК України передбачено, що суд з питань, зазначених у цій статті постановляє ухвалу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених: пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Як вбачається з довідки форми 5 від 15.02.2024 року №78, ОСОБА_4 перебуває на військовій службі - в Кадровому центрі Збройних сил України. Відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних та резервістів, які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_1 до команди №КЦ ЗСУ у зв`язку з призовом за мобілізацією, ОСОБА_4 має звання молодшого сержанта та направлений в розпорядження начальника КЦ ЗСУ 17.01.2024 року.

Норми статей 251 і 252 ЦПК розрізняють обов`язкову та факультативну підставу для зупинення. Пункт 2 ст. 251 передбачає, що перебування особи у складі ЗСУ є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі. З обох сторін дотримати баланс інтересів фактично неможливо. Тому на сьогодні перебування у складі ЗСУ є обов`язкова підстава для зупинення провадження у справі. Разом з тим, виходячи з принципу диспозитивності, суд не позбавлений можливості розглядати справу без участі особи, якщо така особа, яка знаходиться у лавах ЗСУ, подала заяву про те, щоб справу розглядали без його/її участі.

Правові позиції з цього питання висловлені Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2022 року у справі №456/2541/19, від 29 листопада 2023 року у справі № 161/8166/23, 29 листопада 2023 року у справі №466/5393/22.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на розгляд справи упродовж розумного строку, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ашінгдейн проти Великої Британії", рішення від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України").

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п.47 рішення Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року у справі "Дія 97" проти України", заява №19164/04).

Тобто, принцип правової визначеності передбачає зрозумілість, прогнозованість та усталений порядок застосування процесуальних норм.

У даному випадку норми процесуального права, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, які покладають на суд безумовний обов`язок зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, є чіткими та прогнозованими в частині того, що вони встановлюють неможливість вирішення спору у відношенні сторони, яка перебуває у складі ЗСУ під час воєнного стану, а тому позивач не вправі мати законних очікувань з приводу розгляду та вирішення справи за такої обставини.

Розгляд справи у відношенні сторони, яка перебуває у складі Збройних Сил України в період воєнного стану з порушенням приписів процесуального закону та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси такої сторони і суперечити принципу юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України", п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України").

Суд вважає за необхідне зазначити, що такий безальтернативний підхід законодавця щодо зупинення провадження в такій категорії справ як стягнення аліментів може призводити до порушення розумності строків розгляду справи, порушення інтересів дітей, зокрема на їх матеріальне забезпечення.

Проте, суд звертає увагу на те, що ст. 6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання щодо його перебування у складі Збройних Сил України.

За таких обставин постановлення судом ухвали про зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі ЗСУ, ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Відповідно до ч.1 ст.254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення.

Після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, тобто, до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан, він (або його представник) зобов`язаний повідомити про це суд.

Враховуючи обставини справи, запровадження в Україні воєнного стану, особу відповідача який є військовослужбовцем, який не надавав суду заяву про розгляд справи без його участі, надані представником відповідача докази, суд вважає за необхідне клопотання представника відповідача задовольнити та зупинити провадження у справі.

Керуючись ст.13, ст. 81, п.2 ч. 1. ст.251, п.2 ч.1 ст. 253 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Зупинити провадження у справі №760/21378/23 до припинення перебування відповідача ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України.

Зобов`язати ОСОБА_4 повідомити Солом`янський районний суд міста Києва про припинення перебування у складі Збройних Сил України протягом десяти днів з моменту такого припинення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст складено 06.03.2024 року.

Суддя І.В. Верещінська