Справа № 444/2852/23 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р. Й.
Провадження № 22-ц/811/3285/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 61560 грн., інфляційні втрати в розмірі 19145 грн. 16 коп. та 3% річних у розмірі 3045 грн. 96 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №4209360 про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір). Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 року (далі Правила) та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно з умовами кредитного договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 19000 грн. (п.1.3 кредитного договору); строк кредиту складає 30 днів. Дата повернення кредиту (23.06.2021 року) вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору (п.1.4 кредитного договору).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 19000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

23.06.2021 року відповідач здійснив оплату нарахованих процентів за користування кредитом на рахунок кредитора в сумі 5415 грн., у зв`язку з чим, відповідно до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 23.07.2021 року) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

23.07.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 10830 грн., у зв`язку з чим, відповідно до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 22.08.2021 року) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

25.08.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 11913 грн., у зв`язку з чим, відповідно до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 24.09.2021 року) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

24.09.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим, а також керуючись п.п.4.3, кредитний договір було автопролонговано і строк кредитування кредитом, відповідно, продовжено на 90 календарних днів поспіль.

19.11.2021 року відповідач здійснив часткову оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 760 грн. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.

Підпунктом 3 пункту 5.1 кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

25.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу №25-5/2022, згідно з умовами якого, клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена і складає: 19000 грн. тіло кредиту та 42560 грн. нараховані проценти, всього 61560 грн.

Відповідно до п.1.1. договору факторингу, за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (клієнта) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно з п.1.2 договору факторингу, перехід від клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників, згідно додатку №2, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», відповідно до укладеного договору факторингу №25-05/2022, перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 61560 грн.

Крім цього зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Загалом, інфляційні втрати склали 19145 грн. 16 коп., а 3% річних 3045 грн. 96 коп.

Окрім того, позивач просив стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2147 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 83751 грн. 12 коп, з яких: основна заборгованість в розмірі 61560 грн.; інфляційні втрати в розмірі 19145 грн. 16 коп.; три проценти річних 3045 грн. 96 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 2147 грн. 20 коп. судового збору та 10000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким розмір заборгованості за кредитним договором в частині стягнення процентів, інфляційних втрат та витрат на правничу допомогу зменшити.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що дійсно ним було отримано кредитні кошти і він розуміє відповідальність та необхідність покладення на нього грошового зобов`язання. Проте вважає, що заявлена до стягнення сума є занадто завищеною. Зазначає, що на виконання кредитного зобов`язання ним було сплачено 28918 грн., в той час, як ним було отримано лише 19000 грн.

Додає, що під час судового розгляду судом першої інстанції не було взято до уваги заперечень відповідача з приводу зменшення процентів, інфляційних втрат, 3% річних та витрат на правову допомогу до 1500 2000 грн.

За позицією відповідача, останній згідний сплатити позивачу 2000 грн. витрат на правничу допомогу, судовий збір в розмірі 2147 грн., а також тіло кредиту 19000 грн., з урахуванням вже сплачених ним грошових коштів.

Окрім того, зазначає, що ухвалений в березні 2022 року Верховною Радою України Закон України 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» передбачає деякі послаблення в частині кредитних зобов`язань. Зокрема, під час дії воєнного стану кредитори не несуть відповідальності за несвоєчасну сплату кредитів. Банк не може нараховувати будь-яку пеню або штраф. Пеня, штрафи, які нараховує банк за несвоєчасну сплату кредиту, починаючи з 24 лютого 2022 року, банк має списати. В разі несвоєчасної сплати кредиту відсоткова ставка не збільшується.

Оскільки розмір нарахованих процентів значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, сама заборгованість є незначною, і тривалий час складала всього лише 19000 грн., тому з урахуванням цієї суми, вважає за можливе зменшити загальний розмір заборгованості.

Зауважує, що матеріали справи не містять доказів, які б слугували підставою для автоматичної пролонгації кредитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» висловило свої заперечення з приводу доводів апеляційної скарги. Зазначило, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює нормативно-правове укладання електронного кредитного договору. Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надано оцінку доказам щодо права позивача на стягнення заборгованості відповідно до договору факторингу. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін. Також просить стягнути з ОСОБА_1 8000 грн. понесених витртат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 07.03.2024 року, є дата складення повного судового рішення 15.03.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.05.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №4209360 про надання споживчого кредиту у сумі 19000 грн.

Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено, що його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.

Згідно з п.п.1.3, 1.4 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 19000 грн; строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

За умовами договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (п.2.1 договору).

Вказаний договір, додаток №1 до нього і паспорт споживчого кредиту до договору підписаний електронним підписом ОСОБА_1 «А797575» о 22 год. 27 хв.

Додаток №1 і паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо.

Факт перерахування відповідачу кредитних коштів від ТОВ «Авентус Україна» підтверджується листом ТОВ ФК «Контрактовий дім» від 06.06.2022 року №2023 про здійснення успішного переказу 24.05.2021 року на суму 19000 грн., номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції 947929017 о 22:28.

Відповідно до п.4.3.1 договору, сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п.4.2.2 4.2.4 договору.

25.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25-05/2022, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

За договором факторингу №25-05/2022 від 25.05.2022 року, клієнт відступив факторові право вимоги заборгованостей до боржників позичальників на умовах, передбачених договором факторингу.

Згідно з витягом з реєстру боржників, передано ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право вимоги за кредитним договором №4209360 від 24.05.2021 року до ОСОБА_1 в загальній сумі заборгованості 61560 грн., з яких: залишок за тілом кредиту 19000 грн., заборгованість за процентами 42560 грн.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частиною першою статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Так, відповідно до п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Встановивши підписання ОСОБА_1 електронним підписом кредитного договору №4209360 від 24.05.2021 року, яким визначено предмет, порядок та умови надання кредитного договору, останній погодився та підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), який акцептований ним 24.05.2021 року одноразовим ідентифікатором «А797575».

Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кредитний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений відповідачем ОСОБА_1 при реєстрації на сайті кредитодавця, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору містяться код ідентифікатор відповідача, що і є його безпосереднім підписом, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений між сторонами.

Наведене свідчить, що при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

У пункті 1.5 сторони кредитного договору погодили стандартну процентну ставку, яка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

Згідно з пунктом 3.1 кредитного договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

Умови та порядок пролонгації строку кредиту визначені розділом 4 кредитного договору.

Так, зокрема, у пункті 4.1 кредитного договору зазначено, що строк кредиту може бути продовжено: - за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2 (пп.4.2.1 4.2.4.) договору; або -в порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п.4.3 (пп.4.3.1 4.3.2) договору.

Згідно з п.4.3.1 договору, сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 днів календарних днів.

24.05.2021 року відповідачу надано кредит в сумі 19000 грн. строком на 30 днів, відповідно до п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день.

23.06.2021 року відповідач здійснив оплату нарахованих процентів за користування кредитом на рахунок кредитора в сумі 5415 грн., в зв`язку з чим, у відповідності до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 23.07.2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

23.07.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 10830 грн., в зв`язку з чим, у відповідності до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 22.08.2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

25.08.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 11913 грн., в зв`язку з чим, у відповідності до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 24.09.2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

24.09.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, в зв`язку з чим, а також керуючись п.4.3 кредитного договору, договір було автопролонговано, а строк кредитування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

19.11.2021 року відповідач здійснив часткову оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 760 грн. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.

Отже, умовами кредитного договору передбачено продовження строку кредитування, а відтак, проценти за користування кредитом підлягали нарахуванню у продовжені договором строки, що було виконано кредитодавцем.

Наведені пункти та підпункти кредитного договору, які передбачають продовження строків кредитування за вказаним кредитним договорам, відповідачем не оспорювались, а тому, з урахуванням приписів статті 204 ЦК України, є дійсними та підлягають виконанню.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надала належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.

Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Доводи апеляційної скарги про незаконність нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору є безпідставними, оскільки відбулась автоматична пролонгація договору з 24.09.2021 року і проценти нараховувались протягом 90 днів після цієї дати, а саме до 23.12.2021 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що як станом на 23.12.2021 року, так і станом на день звернення до суду з цим позовом, загальна заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №4209360 від 24.05.2021 року становить 61560 грн, з яких: основна заборгованість 19000 грн., а заборгованість за процентами 42560 грн.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року прийнято рішення про введення воєнного стану в Україні з 05:30 год., який триває й на даний час.

Отже, починаючи з 24.02.2022 року, відповідач, як позичальник, звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, установленої частиною другою статті 625 ЦК України.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 24.02.2022 року по 18.08.2023 року, є безпідставною і не підлягає задоволенню.

Сукупний індекс інфляції за період з січня 2022 року по лютий 2022 року становить 101,30 і 101,60.

Отже, розмір інфляційних втрат, з урахуванням суми боргу за вказаний період (61560 грн.), становить 1798 грн. 04 коп. (61560 грн. * ((101,30 : 100) * (101,60 : 100)) : 100% 61560 грн.).

Розрахунок 3% річних буде наступним.

У періоді з 24.12.2021 року по 23.02.2022 року 62 календарних днів, отже, розмір 3% річних за вказаний період становить 313 грн. 70 коп. (61560 грн. * 3% : 100% * 62 : 365 = 313 грн. 70 коп.).

Отже, з відповідача у користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 1798 грн. 04 коп. та 3% річних у розмірі 313 грн. 70 коп., нараховані за період з 24.12.2021 року по 23.02.2022 року, а тому оскаржуване рішення в цій частині необхідно змінити, зменшивши розмір стягуваних сум, та, відповідно, зменшивши загальний розмір заборгованості до 63671 грн. 74 коп.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що рішення в означеній частині підлягає також зміні з огляду на наступне.

За змістом статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10.07.2023 року адвокатом Столітнім М.М., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордер адвоката на надання правової допомоги у цій справі, звіт про надання правової допомоги та рахунок на її оплату, з яких убачається, що за збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, складення позовної заяви та подання її до суду позивач сплатив адвокату 10000 грн.

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що понесені витрати на правничу допомогу документально підтверджені.

Проте, колегія суддів з таким висновком не повністю погоджується і вважає розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем на стадії розгляду справи в суді першої інстанції і описаних в акті приймання-передачі, необґрунтовано завищеним.

Так, зокрема, підготовка позовної заяви включає в себе збір та аналіз документів, як доказів, необхідних для підтвердження заявлених вимог, а тому, з урахуванням принципу співмірності розміру судових витрат із складністю справи, яка визнана судом малозначною, та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів доходить висновку про визначення понесених позивачем витрат на правничу допомогу на стадії розгляду справи судом першої інстанції, які підлягають відшкодуванню за рахунок протилежної сторони, у розмірі 5000 грн., а з урахуванням часткового задоволення позовних вимог (76%), сума таких витрат становитиме 3800 грн.

За встановлених і наведених вище обставин, такий розмір буде відповідати критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.

З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення суду необхідно змінити, зменшивши розмір присуджених позивачу витрат на правничу допомогу до 3800 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та з урахуванням наслідків розгляду справи апеляційним судом (часткове задоволення позовних вимог), розмір судового збору за подання позовної заяви, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (76%), становить 1632 грн. 87 коп., а розмір судового збору за подання апеляційної скарги, який підлягає відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача, пропорційно розміру позовних вимог у задоволенні яких позивачу відмовлено (24%), становить 772 грн. 92 коп.

Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 859 грн. 95 коп. (1632,87 грн. 772,92 грн. = 859,95 грн.), у зв`язку з чим, оскаржуване рішення підлягає зміні і в частині розподілу судових витрат.

До початку судового розгляду апеляційної скарги, від позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 8000 грн.

До клопотання долучено звіт про надання правової допомоги, згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022 року, за яким, адвокатом проведена правова експертиза документів та складено відзив на апеляційну скаргу. Всього затрачено 4 години на загальну суму 8000 грн. Згідно платіжної інструкції ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатила адвокату Крюковій М.В. 8000 грн.

Колегія суддів вважає розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем на стадії апеляційного розгляду справи і описаних в акті прийому-передачі, необґрунтовано завищеним.

Так, зокрема, на стадії апеляційного розгляду справи правова позиція сторони є вже сформованою, а всі докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, досліджені в суді першої інстанції, відтак, підстав для висновку про складнощі у написанні адвокатом відзиву на апеляційну скаргу немає, тому, ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про визначення понесених позивачем на стадії розгляду справи в апеляційному суді витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню за рахунок протилежної сторони, у розмірі 2500 грн., а з урахуванням часткового задоволення позовних вимог (76%), сума таких витрат становитиме 1900 грн., що за встановлених обставин буде відповідати принципу співмірності розміру судових витрат із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт на стадії апеляційного розгляду справи (подання відзиву на апеляційну скаргу).

Отже, загальний розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 5700 грн. (3800 грн. + 1900 грн.).

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року в частині визначення загального розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», змінити, зменшивши його до 63671 гривень 74 копійок, з яких: 61560 гривень заборгованість за кредитним договором; 1798 гривень 04 копійок інфляційні втрати; 313 гривень 70 копійок три проценти річних.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року в частині визначення розміру судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», змінити, зменшивши розмір стягуваних витрат на правничу допомогу до 5700 гривень та судового збору до 859 гривень 95 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 15 березня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич