Справа № 195/124/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
12.03.2024 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Кондус Л.А., при секретарі - Дєєвої Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.
Представник позивачки обґрунтовує позовні вимоги тим, що 19 січня 1991 року між позивачкою і відповідачем, ОСОБА_2 , був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 1.
Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Протягом сумісного життя дедалі частіше між ними виникали непорозуміння, що спричиняло повсякденні сварки, навіть через незначні дрібниці, створюючи психологічно нездорову атмосферу в сім`ї. В зв`язку з цим позивачка подала до Томаківського районного суду Дніпропетровської області позовну заяву про розірвання шлюбу і рішенням суду у справі № 2-519/11 від 21.11.2011 року шлюб між ними розірвано.
Далі позивачка уклала шлюб із ОСОБА_3 і змінила прізвище із « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
В період перебування у шлюбі із ОСОБА_2 , за їхні заощадження, ними було збудовано житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, за взаємною згодою, будинок та присадибну земельну ділянку було оформлено на чоловіка.
Отже, спірний будинок був побудований подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає.
Починаючи з кінця 2011 року відповідач перестав проживати в житловому будинку та брати участь в його утриманні і місцезнаходження на теперішній час відповідача позивачці невідоме. Фактичним користувачем та утримувачем житлового будинку вона залишається одна. Утримує будинок в належному стані, робить всі необхідні поточні ремонтні та будівельні роботи, сплачує всі належні комунальні платежі за надання електроенергії, газу, води.
Враховуючи те, що позивачка більше десяти років, фактично проживає, користується та утримує житловий будинок із присадибною ділянкою одна, без будь - якої участі відповідача, та те, що на сьогоднішній день у неї виникли проблеми із організаціями які надають комунальні послуги з постачання електроенергії, газу та води щодо укладення договорів про постачання, так як державна реєстрація права власності на будинок та земельну ділянку здійснена на відповідача, незважаючи на те що нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, вона не може укласти відповідні договори, а відповідач самоухилився від користування та утримання будинку, тому вважає за можливе поділ житлового будинку та присадибної земельної ділянки шляхом визнання за нею права власності, та покладення на неї обов`язку щодо сплати відповідачу вартості частки житлового будинку та присадибної земельної ділянки.
Представник позивачки ОСОБА_6 подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачки, та 08.02.2024 представником позивачки було подано клопотання про долучення до матеріалів справи банківської квитанції про попереднє внесення другим з подружжя ( ОСОБА_1 ) відповідної грошової суми (67 100,00 грн.) на депозитний рахунок суду.
Ухвалою судді 19.01.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні, з повідомленням сторін.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19 січня 1991 року між сторонами у справі був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 1 (а.с.10). Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка подала до Томаківського районного суду Дніпропетровської області позовну заяву про розірвання шлюбу і рішенням суду у справі № 2-519/11 від 21.11.2011 року шлюб між ними розірвано (а.с.11).
Далі позивачка уклала шлюб із ОСОБА_3 і змінила прізвище із « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.12).
Судом встановлено, що в період перебування у шлюбі із ОСОБА_2 , за їхні заощадження, ними було збудовано житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, за взаємною згодою, будинок та присадибну земельну ділянку було оформлено на чоловіка.
Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 11.02.2000 року (записаний в реєстрову книгу за № 2-33) (а.с.13), державним актом на право приватної власності на землю від 20.10.1993 року (а.с.14-15), інформаційною довідкою наданою КП «Нікопольське районне БТІ» ДОР» № 3 від 04.01.2024 року, зі змісту яких слідує, що власником нерухомого майна записаний позивачки колишній чоловік ОСОБА_2 (а.с.16).
Отже, спірний будинок був побудований подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає.
Відповідно до статтей 22-29 КпШС України, чинного на час побудови спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.
З 2012 року відповідач перестав проживати у спірному житловому будинку. Фактичним користувачем та утримувачем житлового будинку позивачка залишається одна. Утримує будинок в належному стані, робить всі необхідні поточні ремонтні та будівельні роботи, сплачує всі належні комунальні платежі за надання електроенергії, газу, води .
Зазначені обставини підтверджуються: довідкою про склад сім`ї за вих. № 601 від 20.12.2011 року, виданою Зорянською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області (а.с.18); довідкою за вих. № 40 від 11.01.2024 року (а.с.19) та довідкою за вих. № 44 від 16.01.2024 року (а.с.20), виданими виконавчим комітетом Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області; записами в домовій книзі; платіжними квитанціями по сплаті комунальних платежів за надання електроенергії, газу, води. (а.с.21-23).
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.
Не користування колишнім подружжям майном, яке було набуто у шлюбі, після його розірвання не позбавляє його/її права власності на це майно. Якщо частка у спільному майні подружжя потребує утримання, збереження, догляду (зокрема, квартира), той із колишнього подружжя, який продовжує користуватися цим майном та утримувати його, має право вимагати від другого з колишнього подружжя відповідної матеріальної (грошової) компенсації понесених витрат.
Як роз`яснив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), у разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку із припиненням її права на спільне майно.
Як вбачається із правовстановлюючих документів на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, загальна площа житлового будинку становить 97,50 кв.м., житлова площа становить 64,20 кв.м., площа земельної ділянки становить 0,12 гектарів (а.с.13,14).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 360882193 від 04.01.2024 року, в Державному реєстрі право власності речових прав на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , ні за ким не зареєстроване (а.с.17).
Відповідно до звітів про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності від 11.01.2024 року, ринкова вартість житлового будинку становить 121 200,00 грн, ринкова вартість присадибної земельної ділянки становить 13 000,00 грн. (а.с.26,27).
Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтею 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
На підставі статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно частини 2 статті 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до частин 4, 5 статті 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згоди щодо поділу майна у добровільному порядку досягти із відповідачем позивачка не може, у зв`язку з чим вимушений звернутися з даного питання до суду.
За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається. Суд не вправі збирати докази за власною ініціативою.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе поділ житлового будинку та присадибної земельної ділянки шляхом визнання за нею права власності, та покладення на неї обов`язку щодо сплати відповідачу вартості частки житлового будинку та присадибної земельної ділянки.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 9, 83, 229, 235, 247, 258-259, 265 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя - задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю житловий будинок, загальною площею 64,20 кв.м., житловою площею 97,50 кв.м., реєстрація записана в реєстрову книгу за № 2-33, та присадибну земельну ділянку площею 0,12 гектарів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право особистою приватної власності на житловий будинок, загальною площею 97,50 кв.м., житловою площею 64,20 кв.м., реєстрація записана в реєстрову книгу за № 2-33, та присадибну земельну ділянку площею 0,12 гектарів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1342,00 грн. (одна тисяча триста сорок дві грн. 00 коп.).
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділ у XIII Перехідні положення ЦПК України до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.
Суддя: Л. А. Кондус