Головуючий у І інстанції Тиха О.О.
Провадження № 22-ц/824/1636/2024 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року АТ «Універсал Банк» звернулося до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у жовтні 2017 року позивач запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні карти monobank. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрат у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

Позивач зазначив, що 11 грудня 2017 року між АТ «Універсал Банк» та відповідачем на підставі анкети-заяви ОСОБА_1 від 11 грудня 2017 року було укладено договір про надання банківських послуг «Monobank», за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 70 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, платіжним засобом якого є платіжна картка № НОМЕР_1 . Пільгова процентна ставка за користування кредитом становила 0,00001% річних, базова - 3,1% річних на місяць, а збільшена - 6,2% річних на місяць.

Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячного обов`язкового платежу.

Однак, ОСОБА_1 у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 03 липня 2023 року утворилась заборгованість за договором кредиту у сумі 149 652,07 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» у розмірі 149 652 грн. 07 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 11 грудня 2017 року, яка утворилася станом на 03 липня 2023 року, у розмірі 149 652 грн. 07 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що висновок суду першої інстанції щодо укладення кредитного договору шляхом підписання анкети-заяви не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, оскільки позивачем не надано доказів, що відповідач при складанні анкети-заяви ознайомився саме з Умовами і правилами надання банківських послуг, наданими позивачем, а також встановленим кредитним лімітом та погодився з ними, а отже, що між ним та АТ «Універсал Банк» 11 грудня 2017 року було укладено кредитний договір.

Крім того, позивачем не надано доказів, що анкета-заява була підписана уповноваженим представником АТ «Універсал Банк». На думку відповідача, посилання позивача на підписання істотних умов договору відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису є безпідставним, оскільки АТ «Універсал Банк» не має законних підстав для генерації електронного цифрового підпису, у зв`язку з тим, що останній відсутній у переліку «Кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг».

Зазначає, що позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалась у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалась належним чином уповноваженими особами. Крім того, наявна в матеріалах справи копія Анкети-заяви з його власноручним підписом спростовує твердження представника АТ «Універсал банк» про укладення договору в електронній формі.

Вважає, що позивачем не доведено, що надана ним виписка стосується поточного рахунку, про який йдеться у Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг, а також, що на його картковий рахунок було встановлено кредитний ліміт у сумі 70 000,00 грн. Вказує, що, всупереч твердженням позивача про наявність заборгованості у сумі 149 652,07 грн., у виписці з карткового рахунку зазначена сума заборгованості - 79 652,07 грн.

Стверджує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є неналежним доказом, так як вказаний розрахунок не містить порядку нарахування відсотків, суми тіла кредиту, яка, в свою чергу, була безпідставно збільшена позивачем за рахунок погашення поточної заборгованості за відсотками. Вказав на те, що, згідно з наданим розрахунком, ним на користь АТ «Універсал Банк» сплачено 693 187,87 грн., що в декілька разів перевищує кредитний ліміт, який, як зазначає позивач, був встановлений на його картковий рахунок.

Крім того, на думку відповідача, позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення з вказаним позовом до суду.

Також, посилається на те, що судом не було застосовано практику Верховного Суду в аналогічних справах, зокрема правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (149 652,07 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із приписами ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

Встановлено, що 11 грудня 2017 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк» (а.с.15).

Положеннями анкети-заяви визначено, що Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови (п. 2 Анкети-заяви).

Згідно з п. 3 Анкети-заяви, відповідач беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Підписанням Анкети-заяви ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису (п. 6 Анкети-заяви).

Згідно з п. 11 Анкети-заяви усе листування щодо цього договору відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

До Анкети-заяви банком було долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Витяг з Тарифів за карткою Monobank та Таблицю обчислення вартості.

Відповідно до умов вказаного договору про надання банківських послуг, АТ «Універсал Банк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, який в подальшому був збільшений до 70 000,00 грн., спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 станом на 03 липня 2023 року має заборгованість в загальному розмірі 149 652,07 грн., (а.с.8-14).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , у т.ч. Анкету-заяву разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, які були надані банком позичальнику в т.ч. через мобільний застосунок, було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису ОСОБА_1 .

У підписаній анкеті-заяві відповідач визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

При цьому, згідно з позицією Верховного Суду у справі № 423/581/16-ц, відповідно до статті Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, відповідно до якої «укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно тарифів та повернути кредит.

На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку 11 грудня 2017 року був встановлений кредитний ліміт у сумі 20 000,00 грн., що підтверджується Довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту.

Згідно з вказаною довідкою, кредитний ліміт за кредитною карткою змінювався декілька разів та складав станом на 11 грудня 2017 року - 20 000,00 грн., 08 березня 2018 року - 40 000,00 грн.; 08 червня 2018 року - 60 000,00 грн.; 13 серпня 2018 року - 70 000,00 грн. При цьому, усі зміни кредитного ліміту відображені у мобільному додатку, користувачем якого є відповідач ОСОБА_1

П. п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.5 розділу II Умов передбачено, що ліміт кредитування та строк його дії встановлюється згідно умов, зазначених в цьому договорі та відповідному додатку до нього. Ліміт до використання розраховується та встановлюється банком, виходячи з внутрішніх процедур банку та зазначається клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування. Сторони домовилися, що банк має право, на власний розсуд, переглядати ліміт до використання в межах суми ліміту кредитування, що зазначена в договорі. Інформація щодо зміни ліміту до використання (новий розмір ліміту та строки уведення у дію) зазначаються клієнту текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону клієнта та/або у мобільному додатку. Форма надання кредиту: поновлюваний кредитний ліміт/кредитна лінія, який може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Універсал Банк» виконало своєчасно і повністю, надававши кредитні ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за договором.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, який не спростований відповідачем належними доказами, за договором № б/н від 11.12.2017 року станом на 03.07.2023 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 149 652,07 грн., яка є заборгованістю за наданим кредитом (тілом кредиту).

Відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, про що свідчить банківська виписка по його рахунку про рух коштів по картці, з якої вбачається, що останній розраховувався кредитною карткою, поповнював мобільний рахунок, здійснював перерахування на інші платіжні картки, знімав готівку в банкоматах, а також частково погашав кредит, однак повністю свої зобов`язання щодо їх своєчасного повернення не виконав, у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість.

Суд першої інстанції звернув увагу, що відповідач не надав суду доказів на спростування аргументів позивача щодо укладення між сторонами кредитного договору, погодження всіх істотних умов договору та розміру заборгованості, тому доводи відповідача не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та на підставі вищенаведених правових норм, з огляду на те, що зібраними у справі доказами підтверджено укладення 11.12.2017 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору та погодження істотних умов, та з огляду на те, що позичальник належним чином не виконав умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 03.07.2023 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі 149 652,07 грн., законним та обґрунтованим є висновок суду про те, що така заборгованість підлягає стягненню на користь кредитора.

При цьому, необгрунтованими є доводи відповідача у апеляційній скарзі про те, що наявна в матеріалах справи копія Анкети-заяви з його власноручним підписом спростовує твердження представника АТ «Універсал банк» про укладення договору в електронній формі, оскільки процедура укладання договору з АТ «Універсал банк» передбачає певний алгоритм дій особи, яка бажає одержати картку Monobank.

Спочатку потенційним клієнтом на сайті за посиланням https:www.monobank.com.ua надається номер його мобільного телефону, на який приходить посилання для завантаження застосунку та всі подальші дії, здійснюються ним у вже завантаженому з AppStore або GooglePlay мобільному додатку Monobank. При цьому, застосунок функціонує таким чином, що перейти до наступної дії є неможливим, поки клієнт не підтвердить факт ознайомлення з наданими документами за допомогою ОТР-пароля, направленого на номер його мобільного телефону. При цьому, попередня ідентифікація клієнта відбувається за допомогою завантаження копії його паспорта та РНОКПП в мобільний додаток.

Таким чином, клієнт, який має на меті отримати кредитну картку, в даному випадку відповідач ОСОБА_1 , на дату підписання Анкети-заяви вже отримав у мобільному додатку Умови і правила, Тарифи із повною інформацією щодо надання банківських послуг за цим продуктом, та ознайомився з ними, а 11.12.2017 року, під час підписання Анкети-заяви, відбулась фактична верифікація відповідача працівником банку у точці видачі, що не спростовує факту укладання договору в електронній формі.

Згідно загальних положень Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк», які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, доступних за посиланням: https://www.monobank.ua/terms кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір грошових коштів, наданих Банком клієнту на термін, обумовлений в договорі, на умовах платності і зворотності. До кредиту відносяться в тому числі суми, списані за рахунок кредитного ліміту на погашення заборгованості із сплати мінімального обов`язкового платежу, відсотків за користування кредитним лімітом та штрафів за прострочені платежі згідно тарифу.

Відповідно до п. 2.1 розділу I Умов банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору в тому числі, платіжної системи Master Card, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України.

Відповідно до п. 2.3 розділу «Основні положення» Умов, своїм підписом на Анкеті-Заяві клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення відповідного Договору клієнт ознайомився з текстом розділів, пунктів, підпунктів цих Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток, Паспорту споживчого кредиту, Прогнозованого графіку щомісячних платежів та усіма умовами інших частин Договору, повністю зрозумів їхній зміст та погоджується з викладеним.

Пунктом 2.4 розділу «Основні положення» визначено, що укладаючи договір клієнт та банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених усіма розділами, пунктами, підпунктами та складовими частинами договору.

Указаними Умовами передбачені права та обов`язки сторін, порядок здійснення дистанційного обслуговування, використання електронного цифрового підпису порядок внесення змін до Договору.

У п. п. 5.3, 5.8.1 п. 5 розділу I Умов визначено, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій.

Для надання послуг банк видає клієнту картку (платіжну картку). Підписанням Анкети-заяви клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення договору є дата підписання клієнтом анкети-заяви на отримання картки. Платіжна карта передається клієнту не активованою, активується банком при додаванні інформації з картки на мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код (п. п. 3.1, 3.4, 3.5 розділу II Умов).

Отже, правильним є висновок суду про те, що між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 11.12.2017 року було укладено електронний кредитний договір

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ «Універсал Банк» не мало законних підстав підписання спірного договору за допомогою електронного цифрового підпису, оскільки позивачем не надано доказів його внесення до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг та можливість генерувати електронний цифровий підпис, апеляційним судом відхиляються з огляду на наступне.

Так, відповідно до пунктів 6, 7 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» довірчий список - це перелік кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг та інформації про послуги, що ними надаються; електронна довірча послуга - це послуга, яка надається для забезпечення електронної взаємодії двох або більше суб`єктів, які довіряють надавачу електронних довірчих послуг щодо надання такої послуги.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про електронні довірчі послуги» до складу електронних довірчих послуг входять: створення, перевірка та підтвердження удосконаленого електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката автентифікації веб-сайту; формування, перевірка та підтвердження електронної позначки часу; реєстрована електронна доставка; зберігання удосконалених електронних підписів, печаток, електронних позначок часу та сертифікатів, пов`язаних з цими послугами.

Частиною 1 статті 17 зазначеного Закону встановлено, що електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на електронних носіях не повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в інформаційних системах, в яких здійснюється обробка таких електронних даних, можуть здійснюватися з використанням електронних довірчих послуг або без отримання таких послуг, за умови попередньої домовленості між учасниками взаємодії щодо порядку електронної ідентифікації учасників таких правових відносин.

Отже, враховуючи відсутність домовленості АТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 щодо автентифікації останнього, яка не передбачала використання електронних довірчих послуг, відсутність позивача у Довірчому списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг не має правового значення для вирішення даного спору.

Необгрунтованими також є аргументи скаржника про те, що надана позивачем виписка з рахунку є неналежним доказом, оскільки у ній відображений рух грошових коштів по іншому рахунку, який не був зазначений у Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг, з огляду на наступне.

Так, в анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг зазначено, що ОСОБА_1 просить відкрити на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні та встановити кредитний ліміт на суму вказану у додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов.

У той же час, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надана виписка з рахунку № НОМЕР_3 .

Слід зазначити, що Постановою Національного Банку України № 162 від 28 грудня 2018 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні» передбачено, що банки України з 05.08.2019 року повинні формувати номер банківського рахунку відповідно до Національного стандарту України "Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні. (IBAN Registry:2009, NEQ) ДСТУ-Н 7167:2010", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року № 454 (далі - стандарт IBAN).

Під час формування номера банківського рахунку за стандартом IBAN використовують структуру номера рахунку аналітичного обліку, вимоги до нумерації якого встановлені в додатку 2 до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року № 89 (зі змінами).

Після внесення вказаних змін банки зобов`язані перевести усі діючі рахунки у відповідність з міжнародним стандартом, при цьому IBAN рахунки українських банків складаються із 29 літерно-цифрових символів та містять: код країни, контрольний розряд, код банку (МФО) та номер рахунку.

Таким чином, рахунок № НОМЕР_3 - це і є поточний рахунок № НОМЕР_2 , який просив відкрити на своє ім`я відповідач у АТ «Універсал Банк», приведений у відповідність до міжнародних стандартів: код країни Україна - UA + контрольний розряд + код банку АТ «Універсал Банк» (МФО) - 322001 + номер рахунку - 7870, а отже надана позивачем виписка відображає рух грошових коштів по рахунку, відкритому на підставі договору, укладеного 11.12.2017 між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

За матеріалами справи також вбачається, що ОСОБА_1 за період користування кредитною карткою більш ніж сорок разів переводив витрати у розстрочку на суму 205 397,00 грн.

Отже, відповідно до цієї обставини заборгованість за тілом кредиту змінювалась через те, що відповідач не вносив кошти на повне погашення використаних.

Послуга "Переведення витрати у розстрочку" - послуга, за якою Банк надає Клієнту Кредит з метою здійснення платежу на строк, визначений у Заяві Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути суму Кредиту та сплатити Комісію за надання фінансового інструменту і відсотки у складі Щомісячних платежів (розділ IV Умов).

Відповідно до п. 1.4.1. розділу IV Умов Банк має право на власний розсуд запропонувати постійним Клієнтам скористатися Послугою "Переведення витрати у розстрочку". В такому разі Банк направляє Клієнту відповідне повідомлення або надає відповідний набір функцій у сервісі Виписка Мобільного додатка із зазначенням даних Транзакції. Клієнт має право протягом 30 календарних днів скористатися пропозицією шляхом направлення Банку заяви Клієнта у Мобільному додатку.

При цьому, Кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на Поточний рахунок Клієнта. Використання Кредиту відбувається шляхом: а) ініціювання Транзакції в pos-терміналі (послуга "Розстрочка"); б) переведення раніше здійсненого платежу у розстрочку (Послуга "Переведення витрати у розстрочку", "Акційна розстрочка"), в) придбання Товару в магазині Партнера (Послуга "Покупка частинами"). Розмір Кредиту, виданого у рамках встановленого кредитного ліміту, дорівнює сумі Транзакції. У разі якщо сума Транзакції перевищує розмір визначеного у Заяві Клієнта кредитного ліміту, решта суми погашається за рахунок коштів Клієнта, що обліковуються на Поточному рахунку.

Пунктом 5.11 Умов передбачено, що клієнт зобов`язаний щомісячно сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, зазначені в Мобільному додатку. При цьому, відповідно до п. 5.23 Умов у разі, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для внесення щомісячного мінімального платежу, банк має право самостійно збільшити кредитний ліміт на суму заборгованості за Договором та направити відповідні грошові кошти на здійснення щомісячного мінімального платежу, погашення відсотків за користування кредитним лімітом та неустойки за прострочені платежі згідно Тарифів.

При цьому, пунктом 10 Анкети-заяви передбачено, що клієнт надає право та доручає АТ «Універсал Банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих в АТ «Універсал Банк», без додаткових його розпоряджень, для погашення будь-яких інших його грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між ним та АТ «Універсал Банк».

Станом на 01.03.2022 року відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту 70 000,00 грн., у зв`язку з чим щомісячний платіж по витратах в розстрочку був списаний за рахунок овердрафту, в результаті чого баланс на кінець дня становив - (мінус) 1 994,93 грн.

При цьому, відповідно до Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Monobank), до кредитного ліміту відносяться в тому числі суми коштів, що можуть бути отримані Клієнтом за рахунок Кредитного ліміту з метою погашення заборгованості із сплати відсотків за користування Кредитним лімітом та штрафів за прострочені платежі згідно Тарифів.

Таким чином, заборгованість станом на 03.07.2023 року, яку просив стягнути позивач - 149 652,07 грн., складається із суми використаного відповідачем кредитного ліміту - 70 000,00 грн., а також суми овердрафту - 79 652,07 грн.

Вказана сума заборгованості підтверджується випискою, наданою представником позивача, з якої вбачається, що за період з 11.12.2017 року по 03.07.2023 року сума зарахувань на картковий рахунок відповідача становить 929 329,39 грн., при цьому сума видаткових операцій по вказаному рахунку складає 1 078 981,46 грн. Таким чином, сума коштів, яка витрачена та не повернута ОСОБА_1 позивачу, становить 149 652,07 грн.

Відповідно до п. 5.20 Умов термін повернення овердрафту в повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту. Термін погашення відсотків по овердрафту - щомісячно за попередній календарний місяць до 1-го числа.

Судом враховано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Крім того, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18.

Таким чином, виписка по рахунку ОСОБА_1 , згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 року, є первинним документом, яка фіксує здійснення банківських операцій, а отже підтверджує отримання останнім кредитних коштів та здійснення ним банківських операцій, у тому числі сплати процентів.

Щодо розрахунку заборгованості, як належного доказу існування такої заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до позиції Верховного Суду у справі №278/2177/15-ц, викладеній у постанові від 17.12.2020 року, розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, якщо він досліджується разом з іншими доказами у сукупності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, дії банку щодо виконання договору не оскаржені, власний розрахунок заборгованості відповідачем не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості та тілом кредиту і її розміру.

При розгляді вказаної справи, судом враховано позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 року у справі №643/17966/14-ц, згідно якої стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомлювався з ними, апеляційний суд зазначає наступне.

Враховуючи те, що послуги АТ «Універсал Банк» надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи, були надані відповідачу саме через мобільний додаток, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з Правилами, які діяли на час підписання Анкети-заяви, та відповідно до ст.ст. 3, 627 ЦК України він добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання. Отже, заповненням анкети-заяви відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 11.12.2017 року, а також засвідчив, що повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови укладеного з ним договору.

Наведене свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.

Правильним є і висновок суду першої інстанції в частині відсутності підстав для застосування строку позовної давності з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулись у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлений карантин.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30 червня 2023 року.

Крім того, п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З урахуванням вказаних «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а також того факту, що станом на день розгляду вказаної справи термін дії воєнного стану продовжений, позивачем строк звернення з вказаним позовом до суду не пропущено.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції практики Верховного Суду по даній категорії справ, зокрема, правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відхиляються колегією суддів, як безпідставні, оскільки вказана правова позиція висловлена щодо відмінних за своєю природою відносин.

Колегія суддів звертає увагу, що у межах даної цивільної справи, відповідач ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, не лише отримав кредитні кошти, а і систематично користувався наданим банком кредитом, періодично вносячи кошти на його погашення, в тому числі, і на погашення відсотків за користування кредитними коштами, тим самим висловлюючи свою згоду із запропонованими банком умовами щодо нарахування та сплати таких відсотків.

При цьому, пояснення відповідача щодо необхідності першочергового зарахування внесених коштів на погашення заборгованості саме за тілом кредиту ґрунтуються на неправильному розумінні умов укладеного договору та норм чинного законодавства, що регулюють спірні відносини.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду, повторюють доводи відзиву на позовну заяву, належна оцінка яким була надана судом першої інстанції. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог АТ «Універсал Банк» ухвалено обґрунтоване рішення про їх задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: