Провадження № 2/638/1836/24
21 лютого 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Цвірюка Д.В.,
за участю секретарів Рудської В.П., Морозової К.Д.,
представника позивачів ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зінченко Римма Павлівна про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, -
Адвокат Головашич Юлія Олександрівна звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із позовом до Ізюмської міської ради Харківської області, в якому просить суд визначити позивачам додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка є дочкою ОСОБА_2 та мамою ОСОБА_3 .. Померла була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , місце смерті м.Ізюм. Зазначає, що з 01.04.2022 року місто Ізюм було окупованим та 10.09.2022 року звільнено. Зв`язок з померлою було втрачено за період окупації. Лише через тривалий час після звільнення міста позивач ОСОБА_2 дізналась про смерть дочки. Шляхом ексгумації тіло ОСОБА_5 вивезли до міста Харкова для проведення ДНК експертизи, за результатом якої лише в червні 2023 року надали дозвіл матері на її поховання. При цьому син померлої також знаходився в окупації в м.Ізюм разом із мамою, після її смерті окупанти незаконно перевезли онука до рф та незаконно утримували. Після звільнення м.Ізюм та довготривалих пошуків ОСОБА_2 вдалося віднайти свого онука ОСОБА_3 та повернути на підконтрольну територію України лише в 2023 році. Зазначає, що причиною смерті померлої була вибухова травма. Лише 23.06.2023 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про смерть дочки та проведена державна реєстрація факту смерті, після чого позивачі звернулись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановами нотаріуса від 27.09.2023 року їм було відмовлено з тої підстави, що спадщину протягом встановленого законом строку вони не прийняли. При цьому нотаріусом було заведено спадкову справу, спадкоємцями першої черги є позивачі у даній справі. Вказує, що зазначені вище обставини перешкодили своєчасному зверненню із заявою про прийняття спадщини.
Ухвалою судді від 04.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 08.11.2023 року витребувано у приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистова С.Ю. докази по справі.
Ухвалою суду від 14.12.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Крім того, зазначеною ухвалою витребувано докази по справі у приватного нотаріуса.
Ухвалою суду від 21.02.2024 року постановлено провести заочний розгляд даної справи.
В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позовну заяву задовольнити з підстав, зазначених у ній.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач (його представник), згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2024 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України.
У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи.
Суд, заслухавши вступне слово представника позивачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного.
Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частин 2 та 3 статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №85.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина.
Позивач у даній справі ОСОБА_2 є мамою померлої, а ОСОБА_3 сином останньої, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 15.04.1986 року та серія НОМЕР_3 від 06.09.2023 року, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 від 19.07.2012 року, копією про шлюб серія НОМЕР_5 від 04.10.2012 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6 від 16.07.2019 року.
Після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа №19/2023 на підставі заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №74118603 від 27.09.2023 року та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №74118822 від 27.09.2023 року.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до статей 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.
Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1269, частина перша статті 1270 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).
Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Позивач ОСОБА_2 є мамою померлої, а ОСОБА_3 - сином померлої та спадкоємцями першої черги.
При зверненні позивачів 27.09.2023 року до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Зінченко Р.П. з приводу прийняття спадщини, остання постановами від 27.09.2023 року відмовила у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини.
Згідно із ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253, ч. 3, 5 ст. 254 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок; строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
З огляду на викладене, шестимісячний строк на подачу позивачем заяви про прийняття спадщини почав свій перебіг 10.05.2022 року та закінчився 10.11.2022 року.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Судом встановлено, що в період з квітня 2022 року по 10.09.2022 року місто Ізюм перебувало під окупацією, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 видано лише 23.06.2023 року. Крім того тривалий час проходила процедура ідентифікації померлої та пошук онука ОСОБА_3 , якого вивезли до рф.
Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачами наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення позивачам додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Суд вважає достатнім строк терміном три місяці для подання позивачами заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3-5, 11-13,76-81, 83, 89, 264, 265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зінченко Римма Павлівна про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.
Визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , додатковий строк тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачами.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 01.03.2024 року.
Сторони та інші учасники справи:
позивачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_8 , АДРЕСА_3 ;
Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк