УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року

м. Київ

справа № 290/283/23

провадження № 61-805ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 01 серпня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельні ділянки, площами 0,6100 га та 2,0129 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Великокозарської сільської ради Дзержинського району Житомирської області.

ОСОБА_1 є спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті

ОСОБА_2 , однак у встановлений законом строк не подав до нотаріуса заяву про прийняття даної спадщини у зв`язку з наявністю спадкоємця першої черги (батька позивача ОСОБА_3 ), який у встановлений законом строк не відмовився від прийняття спадщини, однак не реалізував свої спадкові права, заяву про прийняття спадщини не подав у встановлений законом строк.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком у три місяці.

Романівський районний суд Житомирської області рішенням від 01 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Житомирський апеляційний суд постановою від 11 грудня 2023 року рішення Романівського районного суду Житомирської області від 01 серпня 2023 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що зазначені позивачем обставини, зокрема необізнаність щодо прийняття чи неприйняття спадщини спадкоємцем першої черги за законом, не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою

статті 1270 ЦК України строк.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2024 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд ухвалою від 29 січня 2024 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику надати уточнену касаційну скаргу із зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження судових рішень, визначених частиною другою

статті 389 ЦПК України. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У лютому 2024 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 29 січня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, до якої додана уточнена касаційна скарга.

Отже, недоліки касаційної скарги, визначені ухвалою Верховного Суду

від 29 січня 2024 року, усунуті.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник в касаційній скарзі посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду

від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження

№ 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що причинами несвоєчасного прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначив наявність спадкоємця першої черги (батька), який у встановлений законом строк не відмовився від прийняття спадщини та не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що об`єктивно перешкоджало позивачу реалізувати свої спадкові права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Велика Козара Романівського (нині Житомирського) району Житомирської області померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на належні їй на праві власності земельні ділянки, площами 0,6100 га та 2,0129 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Великокозарської сільської ради Дзержинського району Житомирської області.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 разом з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований.

Суди також установили, що Романівський районний суд Житомирської області рішенням від 03 вересня 2020 року у справі № 290/706/20 позов

ОСОБА_3 до Великокозарської сільської ради Романівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщинизадовольнив. Визначив ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 терміном один місяць з дня набрання рішенням законної сили (рішення набрало законної сили 05 жовтня 2020 року).

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та внуком спадкодавиці ОСОБА_2

22 лютого 2023 року Романівська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після смерті ОСОБА_2 , оскільки на час смерті спадкодавця останній не був зареєстрований разом з нею за однією адресою та у встановлений законом шестимісячний строк не подав заяву про прийняття спадщини. Одночасно ОСОБА_1 запропоновано для вирішення цього питання звернутися до суду.

Відповідно до спадкової справи № 134/2020, що заведена після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (батько позивача) у встановлений судовим рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2020 року строк не реалізував своє право на подання заяви про прийняття спадщини та не звернувся до нотаріальної контори. Спадкоємці, які прийняли спадщину в установлений законом строк після смерті ОСОБА_2 , відсутні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтями 1269, 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини;

2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Аналогічний правовий висновок щодо оцінки поважності причин пропуску зазначеного строку викладений у постановах Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20)

та від 20 жовтня 2023 рокуу справі № 521/20201/21(провадження

№ 61-9266св23).

Отже, практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх порушених прав, зазначав, що строк для подання заяви про прийняття ним спадщини пропущений з поважних та об`єктивних причин, оскільки його батько був спадкоємцем першої черги за законом, який в шестимісячний термін не відмовився від прийняття спадщини, тому ОСОБА_1 був позбавлений можливості і права своєчасно подати відповідну заяву до нотаріуса.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 1265 ЦК України передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Отже, позивач ОСОБА_1 є внуком спадкодавиці ОСОБА_2 та спадкоємцем п`ятої черги за законом відповідно до частини першої статті 1265 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дав належну оцінку обставинам, на які посилався позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у нього об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 не довів належними та допустимим доказами існування обставин, які б перешкоджали йому своєчасно подати заяву про прийняття спадщини будь-якими засобами зв`язку, у тому числі і поштового зв`язку, електронного зв`язку, телеграмою, факсом тощо.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник в касаційній скарзі посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду

від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження

№ 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19).

У постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження

№ 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19) Верховний Суд зазначив, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Колегія суддів Верховного Суду не бере до уваги посилання заявника в касаційній скарзі на висновки, викладені у вищевказаних постановах, оскільки висновки у цих справах, і у справі, що переглядається, а також встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Доводи касаційної скарги про те, що причинами несвоєчасного прийняття спадщини є наявність спадкоємця першої черги (батька), який у встановлений законом строк не відмовився від прийняття спадщини та не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що об`єктивно перешкоджало позивачу реалізувати свої спадкові права, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених

статтею 1259 цього Кодексу.

Позивач є внуком спадкодавиці ОСОБА_2 та спадкоємцем п`ятої черги за законом відповідно до частини першої статті 1265 ЦК України.

Порядок прийняття спадщини або відмови від її прийняття регламентовано главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктами 3.1, 3.3 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі.

Пунктами 3.13, 3.14, 3.15 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 визначено, що якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець, якому за рішенням суду встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, повинен у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідної заяви.

Відповідно до пункту 3.25 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 спадкоємець за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги, у тому числі внуків, правнуків, племінників та інших.У разі відмови від прийняття спадщини усіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування отримують спадкоємці за законом почергово (пункт 3.26 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 поважними причинами пропуску строку вказав на неприйняття спадщини спадкоємцем першої черги - його батьком ОСОБА_3 після смерті його матері (баби) ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наведені причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняв

дії з прийняття спадщини протягом строку, передбаченого

статтею 1270 ЦК України. Доводи позивача про те, що він не приймав спадщину, розраховуючи на те, що його батько прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги, є припущенням та не є об`єктивною обставиною, яка відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Доказів на підтвердження того, що у період з 24 лютого до 24 серпня

2014 року у позивача існували причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними для нього труднощами на вчинення у визначений законом шестимісячний строк дій щодо прийняття спадщини після

ОСОБА_2 , позивач не надав.

Отже, твердження заявника як на поважність причини пропуску для прийняття спадщини на наявність спадкоємця першої черги не заслуговують на увагу, оскільки право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття та подання особисто до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини або відмови від її прийняття.

Цивільне законодавство, чинне на момент виникнення спірних спадкових правовідносин, не містило заборони на подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцями наступних черг за першою чергою.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 638/18452/18 (провадження № 61-19893св19).

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, скарга є необґрунтованою, Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який

стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується

у Верховному Суді, може бути більш формальною.

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 01 серпня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк