ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/591/24 Справа № 214/3241/23 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Шумило І.В., Гладиш К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/3241/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лігута Лариса В`ячеславівна, про розірвання договору довічного утримання, скасування обтяження у виді заборони відчуження нерухомого майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рясний Владислав Денисович,

на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 11 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лігутою Л.В., зареєстрований в реєстрі за №727.

За умовами договору ОСОБА_1 (відчужувач) передала на умовах довічного утримання (догляду) у власність ОСОБА_2 (набувача) належну їй на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,5 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м.

У свою чергу, на ОСОБА_2 як на набувача за цим договором, було покладено ряд обов`язків з утримання (догляду) ОСОБА_1 , а саме: надання побутових послуг (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири один раз на тиждень, прання та прасування білизни один раз на 10 днів), виконання різних ремонтних робіт (ремонт побутової та аудіо-, відеотехніки, поточний ремонт квартири не рідше 1 разу на 5 років тощо), витрати на придбання для відчужувача лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та на лікування; забезпечення надання відчужувачеві медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями спеціалістами (діагностичне обстеження, маніпуляції, консультування, уколи, масаж та ін.); забезпечення відчужувача у разі потреби, визначеної висновком МСЕК, відповідними технічними та іншими засобами реабілітації, крім протезів з дорогоцінних металів та за умови, що відчужував не буде відноситись до категорії населення, які забезпечуються технічними засобами реабілітації за рахунок коштів, спеціально передбачених в державному бюджеті Фонду соціального захисту інвалідів; щотижневе забезпечення відчужувача продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем проживання та оплати їх вартості; організації щоденного трьохразового харчування відчужувача (п.2.2 договору). Крім того, у п.3.1 договору визначено розмір щомісячного матеріального забезпечення відчужувача 2 000 гривень з урахуванням індексації, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, з проведенням індексації в порядку, встановленому законом.

Також вказувала, що в п.1.2 договору передбачено, що набувач зобов`язується забезпечувати утримання (догляд) відчужувача довічно, а у разі втрати здоров`я довічний догляд.

Посилаючись на те, що з моменту укладення договору ОСОБА_2 жодного разу не виконала ні однієї з його умов, не допомагає позивачеві фінансово, фізично і морально, не здійснює за нею догляд, не сплачує коштів, не телефонує, не відвідує, жодним чином не допомагає, взагалі самоусунувшись від виконання покладених на неї обов`язків за договором, а також вказуючи, що зважаючи на відсутність допомоги з боку ОСОБА_2 , за квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 (яка є предметом договору) перед КП «Кривбасводоканал» виник борг, з приводу чого на її адресу постійно надходять повідомлення з вимогою погасити заборгованість, уточнивши позовні вимоги (а.с. 35-39), просила розірвати договір довічного утримання від 11 серпня 2021 року, укладений між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лігутою Л.В., зареєстрований в реєстрі за №727. Скасувати обтяження у виді заборони відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладене 11 серпня 2021 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лігутою Л.В. та зареєстроване в реєстрі за №728. Стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 10 000 гривень.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, скасування обтяження у виді заборони відчуження нерухомого майна відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рясний В.Д., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справа, а також порушення норм матеріального та процесуального закону, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, а також вирішити питання про відшкодування понесених позивачем судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою наявним в матеріалах справи письмовим доказам у вигляді актів та розписок про виконання відповідачем умов договору.

Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 759/501/17 (провадження № 61-14554св18), відповідно якої судом зроблено висновок, що договором довічного утримання особа зобов`язувалася не лише забезпечувати відчужувача довічним утриманням у щомісячному розмірі не менше відповідної суми, лікарськими засобами та продуктами харчування, а також у разі втрати здоров`я забезпечувати її довічним доглядом (пункт 1.1. договору).

Також зазначає, що наявні в матеріалах справи копії розписок викликають сумніви у їх достовірності, що було залишено поза увагою суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування доводів відзиву зазначає, що доводи апеляційної скарги про не справжність та підроблення від імені позивачки розписок спростовуються тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачка та її адвокат заявляли про намір подати клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, але не скористались таким правом. Також вказує, що у відповідь на клопотання представника позивача, суду першої інстанції подавались для огляду оригінали зазначених розписок.

Щодо доводів про несплату комунальних послуг зазначає, що відповідачем було подано довідку КОМ ДІС «НОВА КОМ», в якій містяться відомості про нарахування та про відсутність заборгованості за квартирою позивача.

Належне виконання відповідачем умов договору довічного утримання підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, які було досліджені судом першої інстанції.

Також, посилаючись на невідповідність дій адвокатів Морозова В.Ю. та Рясного В.Д. Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час розгляду справи в суді першої інстанції, подав заяву про постановлення судом апеляційної інстанції окремої ухвали у відношенні адвокатів.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її адвокати Рясний В.Д., Морозов В.Ю. доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду Пошивайло Д.С., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду третя особа приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лігута Л.В. не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рясний В.Д., підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив з того, що під час розгляду справи не знайшло своє підтвердження, а позивачем не доведено, що відповідач належним чином не виконує своїх зобов`язань за договором довічного утримання. Також суд першої інстанції врахував письмові докази у вигляді розписок, оригінали яких було досліджено судом першої інстанції в судовому засіданні, про виконання умов договору довічного утримання, складених щомісячно з серпня 2021 року по 15 липня 2023 року з підписами обох сторін, оскільки підписанням розписок позивачка ОСОБА_1 підтверджувала, що отримала від ОСОБА_2 узгоджену договором довічного утримання суму щомісячного матеріального забезпечення 2000 гривень, претензій та зауважень щодо належного виконання умов договору не має. Крім цього суд першої інстанції врахував, що в судовому засіданні у позивача ОСОБА_1 наміру оспорити дійсність підпису не виникало, жодних клопотань про призначення у справі судово-почеркознавчих експертиз ні від неї, ні від її представників не надходило. Також суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача про наявність заборгованості по комунальним послугам були спростовані письмовим доказом у вигляді довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» про нарахування за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої станом на 01 липня 2023 року заборгованість відсутня, наявні переплати.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,50 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10 вересня 1996 року, виданого УЖКГ виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів в порядку приватизації. ОСОБА_1 значиться зареєстрованою у вказаній квартирі з 18 квітня 1972 року та фактично проживає в ній станом на момент ухвалення рішення. (а.с.9, 25)

Також судом встановлено, що 11 серпня 2021 року між ОСОБА_1 як «відчужувачем» та ОСОБА_2 як «набувачем» було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лігутою Л.В., зареєстрований в реєстрі за №727. (а.с.21-24)

За умовами п.1.2 договору відчужувач передає у власність набувачеві належну йому на праві особистої приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом.

У п.2 договору сторони узгодили обов`язки набувача: набувач зобов`язаний у встановлені строки та в обсязі, передбаченому договором, здійснювати утримання (догляд) відчужувача (п.2.1); утримання (догляд) відчужувача з боку набувача повинно бути у вигляді: надання побутових послуг (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири один раз на тиждень, прання та прасування білизни один раз на 10 днів), виконання різних видів ремонтних робіт (ремонт побутової та аудіо-, відеотехніки, поточний ремонт квартири не рідше 1 разу на 5 років тощо); витрат на придбання для відчужувача лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та на лікування; забезпечення надання відчужувачеві медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями спеціалістами (діагностичне обстеження, процедури, маніпуляції, консультування, уколи, масаж та ін.); забезпечення відчужувача у разі потреби, визначеної висновком МСЕК, відповідними технічними та іншими засобами реабілітації, крім протезів з дорогоцінних металів та за умови, що відчужував не буде відноситись до категорії населення, які забезпечуються технічними засобами реабілітації за рахунок коштів, спеціально передбачених в державному бюджеті Фонду соціального захисту інвалідів; щотижневого забезпечення відчужувача продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем його проживання та оплати їх вартості; організації щоденного трьох разового харчування відчужувача (п.2.2). Набувач зобов`язаний поховати відчужувача у випадку його смерті (п.2.3).

У п.3.1 договору визначено грошову оцінку матеріального забезпечення відчужувача: матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватись відчужувачеві, оцінюється сторонами у сумі 2000 гривень, з урахуванням індексації, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України (п.3.2). Оцінка матеріального забезпечення, передбачена договором, підлягає індексації у порядку, встановленому законом (п.3.2).

У п.4 сторони узгодили обсяг прав відчужувача. Так, відчужувач має право вимагати своєчасного та повного надання утримання (догляду) від набувача відповідно до пунктів цього договору; вимагати розірвання договору та повернення переданого за ним нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків за цим договором (п.4.1).

Згідно п.8 договору, припинення договору можливе шляхом: розірвання за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків; на вимогу набувача (п.8.1).

Також судом першої інстанції встановлено, що позивачем умови договору довічного утримання виконані у повному обсязі. Крім того, на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат», нотаріусом накладено заборону на відчуження зазначеної у договорі квартири до припинення чи розірвання договору, що зареєстровано в реєстрі за №728. (а.с.24)

Крім цього встановлено, що згідно довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» про нарахування за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої, станом на 01 липня 2023 року заборгованість відсутня, навпаки наявні навіть переплати. (а.с. 89)

Також судом першої інстанції встановлено, що розписками (оригінали яких було досліджено судом у судовому засіданні) про виконання умов договору довічного утримання, складених щомісячно з серпня 2021 року по 15 липня 2023 року з підписами обох сторін, підтверджено отримання позивачкою ОСОБА_1 від відповідача ОСОБА_2 узгоджену договором довічного утримання суму щомісячного матеріального забезпечення 2000 гривень, претензій та зауважень щодо належного виконання умов договору не має. (а.с.65-87) У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердила, що підпис в розписках дійсно належить їй, наміру оспорити дійсність підпису безпосередньо у позивача не виникало, клопотань про призначення у справі судово-почеркознавчих експертиз ні від неї, ні від її представників не надходило.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а тому доводи апеляційної скарги про недоведеність виконання відповідачкою умов договору довічного утримання не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище обставинами.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно частини 1 та 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно пункту 1 частини 1 статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина 1 статті 756 ЦК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі №755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі №755/1750/19.

Згідно вимог статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач з моменту укладення договору жодного разу не виконала ні однієї з його умов, не допомагає позивачеві фінансово, фізично і морально, не здійснює за нею догляд, не сплачує коштів, не телефонує, не відвідує, жодним чином не допомагає, взагалі самоусунувшись від виконання покладених на неї обов`язків за договором. ОСОБА_1 зауважила, що зважаючи на відсутність допомоги з боку ОСОБА_2 , за квартирою, яка власне є предметом договору, перед КП «Кривбасводоканал» виник борг, з приводу чого на її адресу постійно надходять повідомлення з вимогою погасити заборгованість.

Відповідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції на виконання умов договору довічного утримання від 11 серпня 2021 року у період з серпня 2021 року по 15 липня 2023 року складено розписки, яки містять підписи обох сторін про виконання умов договору довічного утримання та підтверджено отримання позивачкою ОСОБА_1 від відповідача ОСОБА_2 узгоджену договором довічного утримання суму щомісячного матеріального забезпечення 2000 гривень, претензій та зауважень щодо належного виконання умов договору не має. (а.с.65-87)

Згідно довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» про нарахування за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01 липня 2023 року заборгованість відсутня, наявні переплати. (а.с.89)

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та встановленими обставинами.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 759/501/17 (провадження № 61-14554св18), відповідно якої судом зроблено висновок, що договором довічного утримання особа зобов`язувалася не лише забезпечувати відчужувача довічним утриманням у щомісячному розмірі не менше відповідної суми, лікарськими засобами та продуктами харчування, а також у разі втрати здоров`я забезпечувати її довічним доглядом (пункт 1.1. договору), також не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, та не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, зазначеним у позовній заяві, були предметом аналізу при розгляді справи у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, а також не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо поданої представником відповідача ОСОБА_3 заяви про постановлення окремої ухвали у відношенні адвокатів Морозова В.Ю. та адвоката Рясного В.Д., які діють в інтересах позивача ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду зазначає, що не вбачає обґрунтованих підстав для вирішення питання про постановлення окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України.

Відповідно п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рясний Владислав Денисович, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 04 березня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста