КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/8451/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/12307/21

20 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Коробенка С.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, про визнання недійсним договору, скасування реєстрації права власності та про витребування майна,-

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, про визнання недійсним договору, скасування реєстрації права власності та про витребування майна.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 17 жовтня 2016 року він придбав у ОСОБА_3 трактор колісний марки МТЗ-1221, 2014 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 . об`ємом двигуна 7120 см. куб., реєстраційний номер НОМЕР_3 . Вказаний трактор ним було придбано за 17 500 доларів США.

Вказує на те, що на той час у нього не було коштів на оформлення у встановленому порядку договору, набуття ним трактора було оформлене шляхом видачі ОСОБА_3 довіреності, щоб позивач міг зідйснити оформлення вже в подальшому, за наявності для цього ресурсів.

Відтак, вважає вказану довіреність удаваним правочином, оскільки за нею був прихований справжній правочин - договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Зазначає, що після придбання трактора він передав його у користування ОСОБА_4 для обробітку землі, так як він разом з ОСОБА_5 обробляв землю в с. Вільшана Звенигородського району, Черкаської області, він часто приїздив до вказаної особи і бачив, що той обробляє землі трактором МТЗ 1221 позивача і зберігає його на території свого домогосподарства та на території приватного господарства громадянина ОСОБА_6 , яке також розташоване в с. Вільшана Звенигородського району Черкаської області.

Вказує на те, що в подальшому, напочатку червня 2019 року він звернувся до Центру надання адміністративних послуг Черкаської міської ради для того, щоб підготувати документи для реєстрації права власності на вказаний трактор на дружину, але дізнався, що вказаний трактор знятий з обліку попереднім власником, тобто ОСОБА_3 . Як виявилось, право власності на вказаний трактор було зареєстровано на громадянина ОСОБА_2 . ОСОБА_4 з цього приводу повідомив, що ОСОБА_2 за борги ОСОБА_7 перед ним забрав трактора, а потім шляхом обману вмовив ОСОБА_8 зняти трактор з реєстрації та підписати договір купівлі-продажу №105/81-105 від 06 листопада 2018 року. При цьому, як зазначає позивач, ОСОБА_2 було достеменно відомо про те, що трактор належить саме позивачу.

З огляду на вище викладене з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу трактора колісного марки МТЗ-1221. 2014 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 укладений 17 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ним; визнати недійсним договір купівлі-продажу №105/81-105 від 06 листопада 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визнати недійсною державну реєстрацію речового права за ОСОБА_2 на трактор колісний марки МТЗ 1221; визнати право власності на трактор за ОСОБА_1 та витребувати його з незаконного володіння ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, про визнання недійсним договору, скасування реєстрації права власності та про витребування майна відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2724,00 гривень.

Не погоджуючись із рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року, 13 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норма матеріального та процесуального права.

Зазначає, що укладений в усній формі договір купівлі-продажу транспортного засобу було виконано сторонами 17.10.2015 року, оскільки ОСОБА_1 отримав трактор, технічний паспорт на нього, погрузив трактор на лафет, транспортував його до місця здійснення діяльності та сплатив ОСОБА_3 обумовлені договором кошти.

Вказує на те, що відповідач ОСОБА_3 підтверджує обставини укладання та виконання договору купівлі-продажу трактора колісного марки МТЗ 1221 з ОСОБА_1 , а саме: досягнення згоди щодо ціни товару з урахуванням його технічного стану, передачу трактора та технічного паспорту позивачеві, отримання коштів за нього, про що свідчить його заява про визнання ним позову, яка міститься в матеріалах справи.

З огляду на вище викладене апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не набуття ОСОБА_1 право власності на трактор.

Звертає увагу на те, що автомобіль є рухомою річчю та за загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна.

Вказує на те, що відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України наслідком недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції відносно того, що набуття ОСОБА_1 права власності на трактор відбулось шляхом отримання довіреності, оскільки на думку апелянта право власності на трактор відбулось з моменту його передачі, тобто у 2015 році.

Зазначає, що дійшовши помилкових висновків щодо оцінки та правових наслідків договору купівлі-продажу від 17.10.2015, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов неправомірних висновків про відсутність у ОСОБА_1 процесуальної можливості здійснити захист права власності, оскільки останній не був власником трактора та стороною спірного договору.

Окрім того, суд першої інстанції не надав оцінку долученому до матеріалів справи висновку експерта від 06 серпня 2021 року № СЕ-19/124-21/9500-ПЧ.

19 березня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пікуля Дениса Сергійовича до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначав, що вирішуючи позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на трактор суд першої інстанції вірно встановив, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази укладення між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу трактора, чи інші докази набуття у власність транспортного засобу.

Вказує на те, що судом першої інстанції у рішенні правомірно встановлено, що позовні вимоги про визнання недійсним договору ; 105/81-105 від 06 листопада 2018 року задоволенню не підлягають, як і вимоги про витребування трактора з чужого незаконного володіння.

З огляду на вище викладене просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пікуль Денис Сергійович, який просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

19 березня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Радченко Оксана Петрівна подала до Київського апеляційного суду засобами електронного зв`язку клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що вона перебуває у відпустці за межами України у зв`язку з чим не може брати участь у судовому засідання, яке призначене на 20 березня 2024 року об 11 год. 15 хв. Доказів перебування представника позивача у відпустці за межами України до клопотання не долучено.

Відповідно до даних АСЕД «Апеляція» зазначене клопотання було зареєстровано 20 березня 2024 року о 14 год. 45 хв., (після розгляду справи) та на наступний день 21 березня 2024 року передано головуючому судді Кафідовій О.В.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справи за їх відсутності не з`явившихся учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2016 року ОСОБА_3 відав на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_9 довіреність відповідно до умов якої останніх було уповноважено продавати за ціну і на умовах на розсуд уповноважених, обміняти, здавати в оренду, передавати в позичку, заставляти з метою забезпечення його зобов`язань та зобов`язань третіх осіб належний ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію машину серії НОМЕР_4 виданого за реєстрованого Державною інспекцією сільського господарства Хмельницької області 04 квітня 2015 року, трактор колісний марки МТЗ-1221, випуску 2014 року, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , об`єм двигуна 7120 см. Куб., реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також на період дії цієї довіреності користуватися (керувати) цим трактором на території України. Довіреність видана строком на три роки з правом передоручення повноважень іншим особам.

Зазначена довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Підволочинського районного нотаріального округу Матійчик А.В.

06 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі- продажу № 105/81-105 відповідно до умов якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність трактор колісний, який має такі характеристики: марка МТЗ- 1221, заводський № 03-05322, номер двигуна НОМЕР_2. Відповідно до умов договору трактор колісний належить на праві власності продавцю, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини (технічним паспортом) серії НОМЕР_4 , виданим ДФСГ в Хмельницькій області, 04.04.2015 року.

Відповідно до умов договору за домовленістю сторін ціна трактора колісного складає 49 800, 00 грн. (п. 1.7)

06 листопада 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був підписаний акт прийому- передачі трактора.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання договору купівлі- продажу дійсним суд першої інстанції посилався на те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що за нотаріально посвідченою довіреністю був фактично прихований інший правочин- договір купівлі- продажу трактора. В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач посилається на ч. 2 ст. 218 та ст. 235 ЦК України.

Відповідно до частини першої та абзацу першого і другого частини третьої статті 202 Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України).

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (пункт 3 частини першої статті 208 ЦК України).

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (абзац 1 частини першої статті 218 ЦК України).

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (абзац 2 частини першої статті 218 ЦК України).

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним (частина друга статті 218 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16-ц (провадження № 61-9087св21) зазначено, що (тобто для яких недотримання письмової форми без нотаріального посвідчення зумовлює їх нікчемність). Конвалідація, згідно частини другої статті 218 ЦК України, можлива за наявності таких умов: 1) вчинення однією стороною правочину дії, зокрема спрямованої на виконання правочину; 2) підтвердження вчинення цієї дії іншою стороною, зокрема шляхом прийняття виконання. Визнання дійсним дво- чи багатостороннього правочину (конвалідація) на підставі частини другої статті 218 ЦК України є окремим способом захисту і висновок суду про визнання дійсним має міститися і як в мотивувальній, так і в резолютивній частині судового рішення.

Тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце.

Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний "маскувати" волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків.

Формулювання, що його "вчинено сторонами", породжує висновок, що він може бути лише дво- або багатостороннім правочином. Між тим не виключається, що й односторонній правочин буде удаваним. Проте якщо застосовувати конструкцію удаваності до одностороннього правочину, то удаваний та прихований мають бути односторонніми правочинами.

Таким чином, визнання дійсним дво- чи багатостороннього правочину (конвалідація) на підставі частини другої статті 218 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми без нотаріального посвідчення зумовлює їх нікчемність).

Якщо застосовувати конструкцію удаваності до одностороннього правочину, то удаваний та прихований мають бути односторонніми правочинами.

До таких висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2022 року справа № 522/6709/19.

З урахуванням вище викладеного суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на трактор та витребування його з незаконного володіння суд першої інстанції посилався на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази укладення між позивачем та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу трактора, чи інші докази набуття у власність позивача вказаного тракторного засобу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком № 1200 Оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держпродспоживслужбі бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держпродспоживслужбі, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держпродспоживслужбою - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, та номерні знаки для разових поїздок.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закона договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі- продажу цього транспортного засобу не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на трактор та витребування трактора у ОСОБА_2 з чужого, незаконного володіння, суд першої інстанції посилався на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують право власності позивача на трактор та знаходження трактора безпосередньо у відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною першою статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Пунктом 2 частини першої статті 399 ЦК України передбачено, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою.

З урахуванням вище викладеного та відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач є власником спірного майна, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимогу в даній частині не підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу №105/81-105 від 06 листопада 2018 року, якийукладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на те, що позивач не був станом на 06.11.2018 власником трактора, тому укладання договору купівлі-продажу №105/81-105 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 жодним чином не вплинуло на його права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; подруге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір купівлі-продажу №105/81-105 від 06 листопада 2018 року бувукладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тобто позивач ОСОБА_1 не був стороною даного правочини, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги відносно помилковості висновків суду першої інстанції відносно того, що набуття ОСОБА_1 права власності на трактор відбулось шляхом отримання довіреності, оскільки на думку апелянта право власності на трактор відбулось з моменту його передачі, тобто у 2015 році, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2016 року ОСОБА_3 відав на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_9 довіреність відповідно до умов якої останніх було уповноважено продавати за ціну і на умовах на розсуд уповноважених, обміняти, здавати в оренду, передавати в позичку, заставляти з метою забезпечення його зобов`язань та зобов`язань третіх осіб належний ОСОБА_3 трактор.

З викладеного вбачається, що видана довіреність підтверджує лише факт передачі спірного майна позивачу у користування (з правом розпорядження).

Тобто видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, не вважається укладеним відповідно до закона договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не надав оцінку долученому до матеріалів справи висновку експерта від 06 серпня 2021 року № СЕ-19/124-21/9500-ПЧ, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вже зазначалось раніше, спірний договір купівлі-продажу №105/81-105 від 06 листопада 2018 року бувукладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тобто позивач ОСОБА_1 не був стороною даного правочини та власником спірного майна, а тому у нього були відсутні підстави для визнання даного договору недійсним. З урахуванням зазначеного у суду першої інстанції були відсутні підстави для надання оцінки наявному у матеріалах справи висновку експерта від 06 серпня 2021 року № СЕ-19/124-21/9500-ПЧ.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 березня 2024 року

Головуючий: Судді: