П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року м. Київ

Справа № 357/7712/23

Провадження № 22-ц/824/5862/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 20 березня 2024 року

Повний текст постанови складено 25 березня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,Товариство з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком»

третя особа ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Шалденко Євгенієм Миколайовичем на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить суд: 1) визнати недійсним договір позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ; 2) визнати недійсним договір позики № 2 від 23 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ; 3) визнати недійсним договір поруки № 1 від 23 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_5 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» та ОСОБА_2 ; 4) визнати недійсним договір поруки № 2 від 23 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_5 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», АТ «Гоу Інвест АГ», АТ «Гоу Ост Інвест АГ» та ОСОБА_2 ; 5) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 39 313 720; 6) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 19 861,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 05 травня 2021 року до 28 жовтня 2021 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 до дня його смерті. Проте, вона перебувала з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах задовго до офіційної реєстрації шлюбу з 2009 року. Позивач вказує, що вивчаючи документи свого покійного чоловіка дізналася про те, що він 23 лютого 2020 року передавав без її згоди грошові кошти в розмірі 32 000 000 грн. в позику ОСОБА_2 за договором позики № 23/02-20/П та грошові кошти в розмірі 4 895 540 грн. за договором позики № 2.

На підтвердження вищевказаного ОСОБА_2 було видано розписки від 23 лютого 2020 року про отримання сум у вищевказаному розмірі та зобов`язанням повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк не пізніше 20 жовтня 2021 року. Виконання грошових зобов`язань було забезпечено договорами поруки: № 1, укладеним між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ТОВ «Євротранстелеком», відповідно до якого поручитель ТОВ «Євротранстелеком», в особі представника ОСОБА_4 поручився перед кредитором ОСОБА_5 за виконання обов`язку ОСОБА_2 щодо виконання останнім зобов`язань за договором позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року; № 2, відповідно до якого поручитель-1 ТОВ «Євротранстелеком», поручитель-2 АТ «ГОУ Інвест АГ» та поручитель-3 АТ «ГОУ Ост Інвест АГ» поручилися перед кредитором ОСОБА_5 за виконання обов`язку ОСОБА_2 щодо виконання останнім його зобов`язань за договором позики № 2 від 23 лютого 2020 року.

В подальшому, 20 травня 2021 року ОСОБА_5 без її згоди передав ОСОБА_3 право вимоги до боржника та поручителів. Так, між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були укладені два договори про відступлення прав вимоги (цесії): № 20/05/21 від 20 травня 2021 року та № 2-Ц від 20 травня 2021 року.

Позивач вказує, що оскільки вона не надавала своєї згоди на передачу вищевказаних грошових коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя у розумінні ч. 1 ст. 65 СК України, тому зазначені вище договори позики слід визнати недійсними з моменту їх укладення. Позивач також не надавала своєї згоди на відступлення прав вимоги, тому договори цесії також є недійсними. Крім того, позивач зазначила, що позичальник ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики № 2 від 23 лютого 2020 року не виконав, грошові кошти не повернув, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача, як дружини покійного чоловіка.

З огляду на те, що відповідно до умов вказаного договору повернення боргу повинно бути здійснено у грошовій формі - національній валюті України у гривнях станом на день повернення позики, або за погодженням з позикодавцем у доларах США по курсу НБУ, сума боргу станом на дату подання позову складає 7 313 720 грн., що по курсу НБУ 36,5686 гривень за 1 долар США станом на 26 жовтня 2022 року становить 200 000 доларів США. Щодо умов договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, то в ньому відсутня прив`язка до доларів США, тому боржник ОСОБА_2 повинен повернути 32 000 000 грн.

26 червня 2023 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

25 серпня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

12 вересня 2023 року на адресу суду від відповідача-3 ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено про те, що дійсно за договорами про відступлення прав вимоги (цесії) № 20/05/21 від 20 травня 2021 року та № 2-Ц від 20 травня 2021 року до нього перейшло право вимоги за договорами позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року та договору поруки № 1 від 23 лютого 2020 року, за якими у боржника ОСОБА_2 та поручителів виникла прострочена заборгованість перед ним. Вказує, що приписи статті 65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного з подружжя на видачу позики, оскільки договір позики за своєю природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном. Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Для укладення договору позики отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто надає кошти в борг, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних відносин, що відповідає позиції КЦС ВС від 30 червня 2021 року у справі № 462/2662/20. Відповідач-3 просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

19 вересня 2023 року на адресу суду від представника відповідача-2 ТОВ «Євротранстелеком» надійшов відзив на позов. В обґрунтування вказаного відзиву зазначено, що ТОВ «Євротранстелеком» є підприємством, що забезпечує роботу об`єктів критичної телекомунікаційної інфраструктури України від функціонування яких залежить робота мобільних операторів, операторів фіксованого зв`язку, телекомунікаційної мережі Укрзалізниці та цілого ряду силових відомств України, тому у 2020-2021 роках відносно підприємства здійснено кілька спроб рейдерських захоплень. Так, у лютому 2022 року відповідачу-2 стало відомо про ухвалу Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року у справі № 824/2/22 за заявою ОСОБА_3 , якою постановлено про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 29.12.2021, ухваленого у складі третейського судді Мазовецького Віталія Петровича у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» про стягнення заборгованості за договором позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року у розмірі 31 094 794 грн. та витрат на сплату винагороди третейського судді у розмірі 32 500 грн. Вказано, що при ознайомленні з матеріалами справи № 824/2/22 з`ясувалось, що довіреність ТОВ «Євротранстелеком», яка ніби-то була видана на ім`я ОСОБА_4 на укладення договору поруки № 1 від 21.04.2020, відповідно до якого товариство поручилось перед громадянином ОСОБА_5 за ОСОБА_2 на суму 32 000 000 грн., засвідчена ОСОБА_3 про її відповідність оригіналу, хоча в останнього відсутній оригінал цього документу, та якому в подальшому відступлено право вимоги за договорами позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року. Вказано, що такі особи, як ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були відомі ТОВ «Євротранстелеком» та з ними у товариства ніколи не виникало ніяких господарських відносин. Товариство звернулось до прокуратури із заявою про вчинення злочину, по якому наразі ведуться слідчі дії. Крім того, у зв`язку з виявленням факту підробки документів, ТОВ «Євротранстелеком» звернулось до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, за наслідками розгляду якого рішенням від 05.06.2023 у справі № 346/2888/22 визнано недійсною довіреність від 23 лютого 2020 року № 23/02/2020-Д та договір поруки № 1 до договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, включаючи третейську угоду. Однак, після винесення ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2022 у справі № 357/10050/22 за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову, якою накладено арешт на грошові кошти, що належать ТОВ «Євротранстелеком» та облікуються на банківських рахунках в межах суми 10 386 745,96 грн., товариство дізналось про існування договору поруки № 2 від 23 лютого 2020 року та договору відступлення прав вимоги № 2-ц від 20 травня 2021 року. Проте, представник відповідача-2 зазначає, що ТОВ «Євротранстелеком» ніколи не видавало жодних довіреностей на ім`я ОСОБА_4 щодо укладення будь-яких договорів поруки чи будь-яких інших договорів. У зв`язку з виявленням факту підробки документів, ТОВ «Євротранстелеком» повторно до попереднього подано до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, за наслідками розгляду якого рішенням від 25 серпня 2023 року у справі № 346/5502/22 визнано недійсною довіреність № 23/08/2021-Д та договір поруки № 2 до договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року. Крім того зазначено, що вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів не відповідає приписам ЦПК України щодо способів захисту прав позивача та може розцінюватись як наслідок недійсності правочину. Заявляючи таку вимогу позивач діє не в своїх інтересах, а в інтересах відповідача ОСОБА_3 . Більше того, вже існує судове рішення з цього приводу - ухвала Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року. Вважаючи, що позовні вимоги є штучними, безпідставними та необґрунтованими, відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог щодо нього.

26 вересня 2023 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про зміну предмету позовних вимог у зв`язку з помилкою та позовна заява в новій редакції, де в пунктах 5 та 6 прохальної частини позивач просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 39 313 720 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 19 861,60 грн.

02 жовтня 2023 року в судовому засіданні суд на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника ТОВ «Євротранстелеком» - адвоката Андросович Г.С., про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.06.2023 по справі № 346/2888/22 та рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.08.2023 по справі № 346/5502/22 з огляду на предмет і підстави позовів, відсутність доказів об`єктивної неможливості розгляду цієї справи, суб`єктний склад сторін у цих справах та право позивача на звернення до суду для оскарження правочинів з інших підстав.

02 жовтня 2023 року в судовому засіданні ухвалою суду закрито підготовче судове провадження (засідання) та призначено справу до судового розгляду по суті, узгоджено дату судового засідання.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2023 року в частині позову ОСОБА_1 про визнання недійсними договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, договору поруки № 1 до договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року та стягнення заборгованості за цими договорами - закрити провадження у справі.

В іншій частині позову - відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Шалденко Є.М. подано апеляційну скаргу, в якій він просить частково скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2023 року по справі №357/7712/23 в частині:

визнання недійсним договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ;

визнання недійсним договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ;

визнання недійсним договору.поруки № 1 від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» та ОСОБА_2 ;

визнання недійсним договору поруки № 2 від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», АТ «Гоу Інвест АГ», АТ «Гоу Ост Інвест АГ» та ОСОБА_2 з підстав, викладених у цій апеляційній скарзі.

За наслідками розгляду цієї апеляційної скарги ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

За наслідками розгляду цієї апеляційної скарги ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . -

За наслідками розгляду цієї апеляційної скарги ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки № 1 від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» та ОСОБА_2 .

За наслідками розгляду цієї апеляційної скарги ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки № 2 від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», АТ «Гоу інвест АГ», АТ «Гоу Ост Інвест АГ» та ОСОБА_2 .

В іншій частині залишити рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2023 року по справі № 357/7712/23 без змін.

Зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Євротранстелком» зазначило, що дана апеляційна скарга, як і позов є штучними, спрямованими на використання рішення Київського апеляційного суду з метою використання преюдиційного факту повстановленню дійсності оскаржуваних договорів у інших справах по визнанню їх недійсними за ТОВ «Євротранстелеком».

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Шалденко Є.М. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_3 адвокат Солдатов А.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Представник ТОВ «Євротранстелеком» адвокат Андросович Г.С. просила розглянути справу виключно в розрізі наявності чи відсутності порушення прав позивача в розумінні ст.65 СК України, при цьому не встановлюючи будь-яких преюдиційних фактів щодо дійсності оскаржуваних договорів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахуввши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що з 05.05.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 131 (т.1 а.с. 10).

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 234 (т.1 а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис № 1248 (т.1 а.с. 12).

Згідно з п. 1 договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 32 000 000 грн., які позичальник зобов`язався повернути позикодавцю у строк не пізніше 20.10.2021 (т.1 а.с. 13-14).

Розділ 7 вказаного договору містить третейське застереження, відповідно до якого будь-які спори між сторонами в разі неможливості їх вирішення шляхом переговорів підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення до третейського суду для вирішення конкретного спору одноособово у особі третейського судді Мазовецького Віталія Петровича.

Винесене третейським судом для вирішення конкретного спору на умовах цього договору рішення є остаточним і підлягає негайному виконанню сторонами. У разі відмови від добровільного виконання будь-якою із сторін рішення підлягає виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про третейські суди», Законом України «Про виконавче провадження, Цивільним процесуальним кодексом України (п. 7.6-7.7 договору № 32/02-20/П).

На виконання вказаного договору ОСОБА_2 23 лютого 2020 року написана розписка про отримання грошових коштів в розмірі 32 000 000 грн. (т.1 а.с. 15).

За п. 1.1 договору поруки № 1 до договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_2 (боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», в особі представника ОСОБА_4 , який діє на підставі довіреності (поручитель) та ОСОБА_5 (кредитор), поручитель поручився перед кредитором за виконання обов`язку боржником щодо виконання боржником зобов`язання за договором позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року (т.1 а.с. 18-21).

Згідно з п. 1 договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 4 895 540 грн., що на дату укладення за офіційним курсом НБУ гривні до долара США становить 200 000 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути позикодавцю у строк не пізніше 20.10.2021 (т.1 а.с. 16).

На виконання вказаного договору ОСОБА_2 23 лютого 2020 року написана розписка про отримання грошових коштів в розмірі 4 895 540 грн., що еквівалентно 200 000 доларів США т.1 (а.с. 17).

За п. 1.1 договору поруки № 2 до договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_2 (боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», в особі представника ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності № 20/08/21-Д (поручитель-1), Акціонерним товариством «Гоу Інвест АГ», в особі Ради директорів з правом одноосібного підпису ОСОБА_4 , який діє на підставі Рішення засідання Ради директорів від 07.02.2018 (поручитель-2), Акціонерним товариством «Гоу Ост Інвест АГ», в особі члена Правління з правом одноосібного підпису ОСОБА_4 , який діє на підставі конституційного акту від 17.11.2009 (поручитель-3) та ОСОБА_5 (кредитор), поручителі поручилися перед кредитором за виконання обов`язку боржником щодо виконання ним зобов`язання за договором позики № 2 від 23 лютого 2020 року (т.1 а.с. 22-24).

Відповідно до копії договору відступлення права вимоги (цесії) № 20/05/21 від 20 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_5 (первісний кредитор) та ОСОБА_3 (новий кредитор), первісний кредитор відступив новому кредитору право грошової вимоги за договором позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року на загальну суму 32 000 000 грн. (т.1 а.с. 25-27).

Згідно з копією акта приймання-передачі документів договором відступлення права вимоги (цесії) № 20/05/21 від 20 травня 2021 року, ОСОБА_5 (первісний кредитор) передав ОСОБА_3 (новому кредитору) оригінали наступних документів: договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року; додаток № 1 до договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року -оригінал розписки про отримання коштів; оригінал договору поруки № 1 від 23 лютого 2020 року (т.1 а.с. 28).

Відповідно до копії договору відступлення права вимоги № 2-Ц від 20 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_5 (цедент) та ОСОБА_3 (цесіонарій), цедент передав цесіонарію право вимоги за договором позики № 2 від 23 лютого 2020 року та договором поруки № 2 від 23.02.2023 (т.1 а.с. 29-31).

Згідно з копією акта приймання-передачі документів до договору відступлення права вимоги № 2-Ц від 20 травня 2021 року, ОСОБА_5 (цедент) передав ОСОБА_3 (цесіонарію) оригінали наступних документів: договір позики № 2 від 23 лютого 2020 року; розписка про отримання грошових коштів від 23.02.2023; договір поруки № 2 від 23 лютого 2020 року; копія паспорта ОСОБА_2 (а.с. 32 т. 1).

Рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) ухваленого одноособово у особі третейського судді Мазовецького Віталія Петровича від 29 грудня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_3 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Євротранстелеком» заборгованості за договором позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року задоволено і стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ «Євротранстелеком» заборгованість за договором позики від 23 лютого 2020 року № 23/02-20/П у розмірі 31 094 794 грн. та витрати на сплату винагороди третейського судді у розмірі 32 500 грн.

У січні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 29.12.2021.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року у справі № 824/2/22 заяву ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 29.12.2021 задоволено та видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 29.12.2021 про солідарне стягнення із ОСОБА_2 , ТОВ «Євротранстелеком» на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 23 лютого 2020 року № 23/02-20/П у розмірі 31 094 794 грн та солідарне стягнення із ОСОБА_2 , ТОВ «Євротранстелеком» на користь ОСОБА_3 витрат на сплату винагороди третейського судді у розмірі 32 500 грн.

04 квітня 2022 року ухвалою Верховного Суду у справі № 824/2/22 повернуто апеляційну скаргу ТОВ «Євротранстелеком» на ухвалу Київського апеляційного суду від 03.02.2022 у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 29 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ТОВ «Євротранстелеком» про стягнення заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року залишено без задоволення заяву ТОВ «Євротранстелеком» про визнання виконавчого листа № 824/2/22 від 04.05.2022 таким, що не підлягає виконанню у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 29 грудня 2021 року, ухваленого у складі третейського судді Мазовецького В.П. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ТОВ «Євротранстелеком» про стягнення заборгованості.

19 січня 2023 року постановою Верховного Суду у справі № 824/2/22 залишено без розгляду клопотання ТОВ «Євротранстелеком» про зупинення провадження у справі № 824/2/22, апеляційну скаргу ТОВ «Євротранстелеком» - без задоволення, ухвалу Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 липня 2023 року у справі № 824/2/22 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 29 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ТОВ «Євротранстелеком» про стягнення заборгованості, поновлено виконання за виконавчим листом, виданим 04.05.2022 Київським апеляційним судом у справі № 824/2/22.

19 жовтня 2023 року постановою Верховного Суду у справі № 824/2/22 за заявою ТОВ «Євротранстелеком» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 29 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ТОВ «Євротранстелеком» про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ТОВ «Євротранстелеком» на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 липня 2023 року та за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Авторгова Андрія Миколайовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року, закінчено підготовчі дії у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Крім того, рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2023 року у справі № 346/2888/22, зміненим постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.11.2023 (викладено мотивувальну частину рішення в редакції постанови), за позовом ТОВ «Євротранстелеком» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, яким визнано недійсною довіреність від 23 лютого 2020 року № 23/02/2020-Д та договір поруки № 1 до договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, включаючи Третейську угоду, що міститься у цьому договорі поруки (т.1 а.с. 132-140).

Вказане рішення набрало законної сили, що вбачається з копії вступної та резолютивної частин постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року.

Судом в межах справи № 346/2888/22 встановлено, що за заявою генерального директора ТОВ «Євротранстелеком» ОСОБА_8 11 лютого 2022 року було внесено відомості до ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення за ст. 15 ч. 3, ст. 190 ч. 4 КК України, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000033.

Крім того, рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2023 року у справі № 346/5502/22 за позовом ТОВ «Євротранстелеком» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, судом визнано недійсною довіреність № 23/08/2021-Д та договір поруки № 2 до договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року (а.с. 108-119 т. 1).

З даного рішення по справі № 346/5502/22 вбачається, що на останній сторінці договору поруки № 2 до договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року зазначений розрахунковий рахунок ТОВ «Євротранстелеком» в АТ КБ «Приватбанк», який було відкрито 08 листопада 2021 року. Крім того, в копії договору поруки № 2 до договору позики № 2 від 23 лютого 2020 року зазначено, що такий підписано відповідачем ОСОБА_4 , який виступає як член Ради директорів АТ «Гоу інвест АГ» та член Правління АТ «Гоу Ост Інвест», але відповідно до витягу відомства торгового реєстру кантону Тургау (Швейцарія) від 01 липня 2021 року щодо АТ «Гоу інвест АГ» відомості про відповідача, як про члена правління були внесені до реєстру 30 червня 2021 року.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2023 року в межах даної справи витребувано копію актового запису про смерть ОСОБА_5 , оригінал довіреності № 23/08/2021-Д, виданої ТОВ «Євротранстелеком» та оригінал договору поруки № 2 до договору позики від 23 лютого 2020 року № 23, оригінал довіреності № 23/08/2021-Д, виданої ТОВ «Євротранстелеком», оригінал договору поруки № 2 до договору позики від 23 лютого 2020 року № 2, оригінал договору позики від 23 лютого 2020 року № 2, оригінал договору відступлення права вимоги (цесії) від 20 травня 2021 року року № 2-Ц, оригінал договору позики від 23 лютого 2020 року № 2 та оригінал договору відступлення права вимоги (цесії) від 20 травня 2021 року № 2-Ц.

За змістом рішення на виконання ухвали суду надано лише актовий запис про смерть № 1248 від 29 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_5 , складеного 29 жовтня 2021 року Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та повний витяг з ДРАЦСГ, інших документів на виконання даної ухвали суду не надано.

Окрім того, 06 березня 2023 року ухвалою cудді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( ОСОБА_9 ) відкрито провадження у справі № 357/10050/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», Акціонерного товариства «Гоу Інвест АГ», Акціонерного товариства «Гоу Ост Інвест АГ» про стягнення заборгованості за договором позики № 2, яке наразі зупинене у зв`язку зі зверненням з судовим дорученням про надання правової допомоги (вручення документів) до Центрального Органу запитуваної держави Швейцарії та до Центрального Органу запитуваної держави Ліхтенштейну.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в оскарженій його частині відповідає.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, Київський апеляційний суд дійшов таких висновків.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 ЦК України. Згідно з частиною першою цієї статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України).

Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України закріплено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з висновком у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.

Отже, в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частин першої - третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Положення цієї статті визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 05.05.2021 до 28.10.2021 позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 та вони мають спільного сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У даній справі відсутні будь-які заперечення щодо позиції позивача з цього приводу, при цьому предметом позову у справі є оскарження (визнання недійсними) укладених померлим чоловіком позивача договорів та одночасне стягнення грошових коштів за договорами позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про третейські суди» № 1701-IV від 11.05.2004 третейські суди вирішують спори на підставі Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України.

За змістом статті 12 Закону України «Про третейські суди» вбачається, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів (ч. 1 ст. 14 Закону № 1701-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про третейські суди» сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень.

За правилом пункту 4 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу (п. 6 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Так, в межах розгляду даної справи судом встановлено, що рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) ухваленого одноособово у особі третейського судді Мазовецького Віталія Петровича від 29.12.2021, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ «Євротранстелеком» заборгованість за договором позики від 23 лютого 2020 року № 23/02-20/П у розмірі 31 094 794 грн. і витрати на сплату винагороди третейського судді у розмірі 32 500 грн. на користь ОСОБА_3 та на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, тому в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, договору поруки № 1 до договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року та стягнення заборгованості за цими договорами слід закрити провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Слід зазначити, що у справах про стягнення грошових коштів на підставі цивільної угоди (договору) суд надає оцінку правовідносинам, що склались між сторонами на підставі такого договору (правочину), тим самим суд фактично здійснює тлумачення правочину.

Обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (ч. 5 ст. 12 ЦК України).

Таким чином, укладаючи договір сторони повинні добросовісно користуватися наданими їм правами та виконувати взяті на себе обов`язки.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Конституційним Судом України при винесенні рішення у справі «про охоронюваний законом інтерес» від 1 грудня 2004 р. № 18-рп/2004 визначено, що добросовісність, як загальноправовий принцип, є одним з критеріїв для визначення того, чи є будь-який інтерес «охоронюваним законом», тобто самостійним об`єктом судового захисту.

В межах розгляду цієї справи не спростовано принципу презумпції правочину під час укладення договору позики № 23/02-20/П та договору поруки № 1 до нього, зокрема, положень договорів про третейське застереження. Наведене додатково підтверджується судовими рішеннями, які стосуються виконавчого листа на виконання рішення Третейського суду, отже дії сторін за цими договорами відповідали принципу добросовісності (bona fides) та були спрямовані на належне користування правами, та на виконання обов`язків за цими договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до п. 41 Доповіді, схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), «Верховенство права» одним з обов`язкових елементів поняття «верховенство права» є юридична визначеність.

Юридична визначеність вимагає дотримання принципу res judicata. Остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Юридична визначеність також вимагає, щоб остаточні рішення судів були виконані. Системи, де існує можливість скасовувати остаточні рішення, не базуючись при цьому на безспірних підставах публічного інтересу, та які допускають невизначеність у часі, несумісні з принципом юридичної визначеності п. 46 Доповіді).

В межах розгляду цієї справи не спростовано принципу презумпції правочину під час укладення договору позики № 2 від 23 лютого 2023 року, однак право вимоги за цим договором перейшло до відповідача ОСОБА_3 на підставі договору про відступлення права вимоги № 2-Ц, внаслідок чого останній і звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника та поручителів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним договорів позики № 2 та поруки № 2, та стягнення на їх підставі грошових коштів.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргубез задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року в частині позовних вимог до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської областф від 15 листопада 2023 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шалденко Євгекнія Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна