УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року

м. Київ

справа № 712/957/14-ц

провадження № 61-3048ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 27 листопада

2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 13 лютого

2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд у зв`язку з виключними обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси

від 12 червня 2014 року та додаткового рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради, Управління земельних ресурсів міста Черкаси та Черкаського району, ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним рішення Черкаської міської ради від 05 липня 2005 року та державного акта на приватизацію земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради, Управління земельних ресурсів міста Черкаси та Черкаського району, ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним рішення Черкаської міської ради від 05 липня 2005 року та державного акта на приватизацію земельної ділянки.

Соснівський районний суд міста Черкаси рішенням від 12 червня 2014 року

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Соснівський районний суд міста Черкаси додатковим рішенням від 23 червня 2014 року доповнив мотивувальну частину рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року.

Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 29 серпня 2014 року рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 23 червня 2014 року залишив без змін.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року та додаткового рішення цього ж суду від 23 червня 2014 року.

Соснівський районний суд міста Черкаси ухвалою від 22 серпня 2016 року

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року та додаткового рішення цього ж суду

від 23 червня 2014 року відмовив.

Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 25 листопада 2016 року ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 22 серпня 2016 року залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 06 березня 2017 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 22 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 25 листопада 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси

від 12 червня 2014 року та додаткового рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23 червня 2014 року відмовив на підставі пункту 5

частини четвертої статті 328 ЦПК України 2004 року.

Соснівський районний суд міста Черкаси ухвалою від 29 серпня 2017 року

у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року та додаткового рішення цього ж суду від 23 червня 2014 року відмовив на підставі пункту 2 частини другої статті 122 ЦПК України 2004 року.

Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 13 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 29 серпня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року та додаткового рішення цього ж суду від 23 червня 2014 року визнав неподаною та повернув особі, яка її подала, на підставі статтей 121,

297 ЦПК України 2004 року.

Верховний Суд постановою від 17 березня 2020 року ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року залишив без змін (провадження № 61-1327св18).

Верховний Суд ухвалою від 05 квітня 2022 року у прийнятті заяви

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року та додаткового рішення цього ж суду

від 23 червня 2014 року відмовив (провадження № 61-2920зно22).

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року

та додаткового рішення цього ж суду від 23 червня 2014 року.

Соснівський районний суд міста Черкаси ухвалою від 30 січня 2023 року

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд

за нововиявленими обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року та додаткового рішення цього ж суду

від 23 червня 2014 року відмовив.

Черкаський апеляційний суд постановою від 29 березня 2023 року ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 30 січня 2023 року залишив без змін.

Верховний Суд ухвалою від 27 червня 2023 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 30 січня 2023 року

та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 березня 2023 року

за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси

від 12 червня 2014 року та додаткового рішення цього суду від 23 червня

2014 року відмовив (провадження № 61-6069ск23).

У серпні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , звернулися до суду першої інстанції із заявою про перегляд у зв`язку з виключними обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року та додаткового рішення цього ж суду від 23 червня 2014 року.

Заява мотивована тим, що 17 червня 2022 року заявниця отримала копію висновку судової земельно-технічної експертизи від 25 березня 2015 року,

в якому зазначено, що площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1 424,6 кв. м, а тому її розміри не відповідають розміру, зазначеному у рішенні Черкаської міської ради № 695. Крім того, акт погодження меж є сфальсифікованим, оскільки існує інша технічна документація на земельну ділянку відповідача

ОСОБА_3 від 14 березня 2014 року.

Доповнюючи та уточнюючи заяву про перегляд судових рішень за виключними обставинами, заявниця послалася на Рішення Конституційного Суду України, зокрема від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, та вказала, що акт погодження меж від 06 вересня 2004 року сфальсифікований, а незаконне вилучення у заявниць 28 (26) кв. м земельної ділянки призвело до пошкодження частини стіни їхнього будинку, тріщин в стінах, дір у фундаменті, протягів в підлозі.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 ,

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах

ОСОБА_2 , просили суд задовольнити заяву про перегляд

у зв`язку з виключними обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року та додаткового рішення цього ж суду від 23 червня 2014 року.

Соснівський районний суд міста Черкаси ухвалою від 27 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд у зв`язку з виключними обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року та додаткового рішення цього ж суду від 23 червня 2014 року відмовив.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції,

ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Черкаський апеляційний суд постановою від 13 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 27 листопада 2023 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що обставини, на які посилається заявниця, як на підставу для перегляду судових рішень, не можуть вважатись виключними в розумінні частини третьої статті 423 ЦПК України, оскільки зміст заяви зводиться до переоцінки доказів та непогодженням з винесеними рішеннями, що в даному випадку не може бути підставою для перегляду рішення суду за виключними обставинами.

Разом з тим, Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року

№ 7-рп/2009, на яке посилається заявниця, не може бути прийнято до уваги та визнано виключною обставиною, оскільки в даному випадку повинно бути констатовано застосування судом норми закону (іншого правового акта чи їх окремого положення), яка пізніше була визнана Конституційним Судом України неконституційною.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2024 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Підставою для відкриття касаційного провадження є абзац 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення судами норм процесуального права).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтями 4, 5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого

(не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Отже, вжита у пункті 1 частини третьої статті 423 ЦПК України така якісна характеристика закону, як «не застосований», охоплює не увесь масив незастосованого судом законодавства, а лише ту його частину, яка регулює спірні правовідносини та обумовлює категоричну необхідність його застосування як ключову умову відповідності судового рішення критерію законності, зокрема ухвалення судового рішення відповідно до норм матеріального права (частини першої, другої статті 263 ЦПК України). Тобто, за своїм змістовим наповненням вербальна конструкція «не застосований» у цьому контексті означає «не застосований попри те, що підлягав застосуванню».

Згідно з частиною другою статті 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Частиною третьою статті 429 ЦПК України передбачено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.

Звертаючись із заявою про перегляд у зв`язку з виключними обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року та додаткового рішення цього ж суду від 23 червня 2014 року, позивачка послалася на висновок судової земельно-технічної експертизи від 25 березня 2015 року, в якому зазначено, що площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1 424,6 кв. м, а тому вона не відповідає розміру, зазначеному у рішенні Черкаської міської ради

№ 695, та на наявність іншої технічної документації відповідача

ОСОБА_3 від 14 березня 2014 року.

Принцип правової визначеності, який невід`ємно притаманний принципу верховенства права, закріплений в Конвенції, і на чому неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях (зокрема, у рішенні у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, заява № 6833/74), дозволяє не вдаватися до перегляду судових рішень, які мали місце до прийняття рішення ЄСПЛ як рішення прецедентного або загального характеру, яке формує певну правову позицію. До таких рішень загального характеру належать і рішення конституційних судів. При цьому, як визнає ЄСПЛ, публічне право окремих країн обмежує можливість прийняття конституційними судами рішень, які мають зворотну дію у часі.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19 (провадження № 13-76зво20) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, суть якого полягає в тому, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі й застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривали та виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України. Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Дія рішення Конституційного Суду України не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися (припинилися) до його ухвалення.

Застереження щодо можливості перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у разі, якщо воно ще не виконане, ґрунтується на принципі юридичної визначеності, який вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Суть цього принципу полягає у тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню, тобто вирішення судом спірного питання визнається за істину.

Дія принципу res judicata передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.

Таким чином судовим рішенням, за яким вирішено спір та яке не потребує виконання, встановлено стан правової визначеності у відносинах між сторонами, і такий стан та наслідки, передбачені таким судовим рішенням, встановлюються одразу з набранням рішенням сили.

За вказаних обставин, враховуючи те, що рішення суду про відмову

у задоволенні позовних вимог не вимагає від учасників справи та/або уповноважених органів вчинення певних заходів щодо його фактичного виконання, а визначені цим рішенням наслідки настають для сторін з моменту набрання законної сили таким судовим рішенням, тобто фактично виконання рішення суду вичерпується фактом набранням ним законної сили, тому перегляд такого рішення на підставі пункту 1 частини третьої

статті 423 ЦПК України суперечитиме принципу res judicata.

Подібні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 21 лютого

2023 року у справі № 591/4399/19 (провадження № 61-1740ск23)

та від 30 червня 2023 року у справі № 644/4198/20 (провадження

№ 61-9424ск23).

Отже, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в перегляді рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року та додаткового рішення цього ж суду від 23 червня 2014 року у зв`язку з виключними обставинами на підставі пункту 1 частини третьої статті 423 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судами першої та апеляційної інстанцій приписів процесуального законодавства не знайшли підтвердження, а тому підстав для скасування ухвали Соснівського районного суду міста Черкаси від 27 листопада 2023 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 712/957/14 немає.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 27 листопада 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд у зв`язку з виключними обставинами рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2014 року

та додаткового рішення Соснівського районного суду міста Черкаси

від 23 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради, Управління земельних ресурсів міста Черкаси та Черкаського району, ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним рішення Черкаської міської ради від 05 липня 2005 року та державного акта на приватизацію земельної ділянки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк