ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/1309/23 Номер провадження 22-ц/814/1102/24Головуючий у 1-й інстанції Кравець С.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Відділ служби у справах дітей виконавчого комітету Піщанської сільської ради, Піщанська сільська рада, про позбавлення батьківських прав

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала позбавити відповідача батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що з 11.12.2019 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Сімейне життя з відповідачем не склалося, а тому у грудні 2020 року шлюбні відносини були припинені, за рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.08.2021 шлюб між ними було розірвано, місце проживання дитини визначено із нею. За судовим наказом від 06.02.2023 з відповідача на стягнуто аліменти на утримання сина.

З грудня 2020 року відповідач з дитиною не спілкується, не цікавиться станом його здоров`я, розвитком, вихованням, не сплачує аліменти, взагалі не виявляє до сина будь-якого інтересу, при цьому був позбавлений батьківських прав відносно двох інших своїх дітей за рішенням Машівського районного суду від 30.07.2019.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Відділ служби у справах дітей виконавчого комітету Піщанської сільської ради, Піщанська сільська рада, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням не погодилась позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохала рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Вказувала на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, та що суд дійшов невірного висновку про відмову в задоволенні позову, не врахувавши що відповідач протягом трьох років дитиною не цікавиться, не приймає участь у вихованні сина та його утриманні. Про судове засідання відповідач знав, про що повідомив її в телефонному режимі та вона зазначила дійсне місце його проживання.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

Відзиви на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Миловидівка Кременчуцького району Полтавської області народився ОСОБА_3 , батьками якого є сторони у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.08.2021, яке набрало законної сили 01.09.2021, встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.12.2019, який між ними був розірваний за вказаним судовим рішенням, місце проживання дитини визначено з матір`ю. (а.с. 12)

За судовим наказом Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06.02.2023 з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти в розмірі частини всіх видів його доходу на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 20 липня 2022 року. (а.с. 13)

Згідно з довідкою № 43918 від 21.03.2023 Автозаводського відділу ДВС у м. Кременчуці відповідач з липня 2022 року має заборгованість по аліментах станом на березень 2023 року в розмірі 30 099,90 грн, жодної оплати здійснено не було. (а.с. 14)

За рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 30.07.2019 у справі за позовом ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав стосовно дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 15-16)

Як встановлено місцевим судом, мати позивачки, ОСОБА_8 , є власником житлового будинку та земельної ділянки у АДРЕСА_1 .

За витягами з реєстру територіальної громади позивач ОСОБА_1 та син сторін у справі, ОСОБА_3 , зареєстровані у АДРЕСА_1 . (а.с. 38-39)

З акту обстеження умов проживання службою у справах дітей виконкому Піщанської сільської ради № 26 від 11.04.2023 вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_1 обстежений житловий будинок у АДРЕСА_1 .

Сім`я складається з чотирьох осіб. В будинку чисто, маються всі необхідні для життя речі, продукти харчування, у дитини є окреме спальне місце, кімната облаштована сучасними меблями, в наявності куточок для розвитку дитини, іграшки. Мати дитини зазначила, що батько сина не відвідує, не спілкується, не піклується про його розвиток. (а.с. 34)

Відповідно до повідомлення КНМП «Центр ПМСД № 3» м. Кременчука, дитина, ОСОБА_3 , перебуває під медичним спостереженням лікаря-педіатра, на прийом звертається в супроводі матері, яка повністю виконує рекомендації лікаря. Відомості про звернення дитини на прийом з батьком відсутні. (а.с. 18)

Згідно з характеристики ПАТ «Кременчуцький міськмолокозавод» позивач працює на даному підприємстві з 20.07.2018р. на посаді апаратника виробництва кисломолочних продуктів, характеризується позитивно, як хороша і відповідальна співробітниця, з серпня 2022 року по січень 2023 року отримала дохід в розмірі 114 189,88 грн. (а.с. 36-37)

З наданих суду двох фотознімків вбачається, що на них зображена дитина в кімнаті. (а.с. 40)

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконкому Піщанської сільської ради від 27.09.2023, орган опіки вважає недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина - ОСОБА_3 . Зокрема, органом опіки встановлювалося місце проживання відповідача, але було з`ясовано, що останнім місцем його реєстрації було АДРЕСА_2 , де він знятий з реєстрації на підставі рішення суду, а за місцем проживання у АДРЕСА_3 , яке вказане в позовній заяві він не проживав та не проживає. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а органу опіки не вдалося провести з відповідачем бесіду, обстежити умови проживання, з`ясувати думку про позбавлення батьківських прав, а відтак таких підстав орган опіки не вбачає.

Позивачем суду надані акт про не спілкування дитини з батьком та характеристика з місця проживання позивачки, які віддруковані на звичайному аркуші, без будь-яких реквізитів та засвідчені підписами двох громадян. (а.с. 32-33)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд зазначив, що усудові засідання відповідач не з`явився, був повідомлений про час і місце розгляду справи за останньою відомою адресою реєстрації та за адресою вказаною позивачкою, але конверти повернулися без вручення, вказані в позові телефони не обслуговуються. У свою чергу, на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків позивач надала акт обстеження умов проживання службою у справах дітей виконкому Піщанської сільської ради № 26 від 11.04.2023, в якому зі слів позивачки зафіксовано, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, та довідка про те, що саме вона приводить дитину до лікаря. Всі інші докази про її позитивну характеристику, наявність місця проживання, роботи, отриманий дохід свідчать про її стабільне положення та можливість забезпечувати та утримувати дитину. Натомість належних та допустимих доказів про те, що відповідач ухиляється від виховання дитини позивач не надала.

Так, надані суду акт про не спілкування дитини з батьком та характеристика з місця проживання позивачки, віддруковані на звичайному аркуші, без будь-яких реквізитів та засвідчені підписами двох громадян, які зазначені як сусіди, є неналежним доказом у справі, оскільки вони не містять необхідних реквізитів, а будь-які докази які б вказували на те, що ці громадяни мають право складати такого роду документи суду не надано.

При цьому, позивач не ініціювала перед судом питання про допит будь-якої особи як свідка на підтвердження своїх доводів.

Той факт, що відповідач протягом року не сплачує аліменти сам по собі не свідчить про його ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Суд також враховує висновок органу опіки та піклування, який зазначив про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Надаючи оцінку доказам у справі, місцевий суд дійшов висновку, що позивач не довела належними та допустимими доказами факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, його винної поведінки, а відтак не вбачає підстав для позбавлення його батьківських прав. Надане позивачкою рішення Машівського районного суду Полтавської області від 30.07.2019 про позбавлення відповідача прав щодо двох інших дітей правового значення для питань цього розгляду не має.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, у даній справі відсутні належні, законі та достатні докази про те, що відповідач умисно та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до спільного із позивачкою сина.

Зокрема, місцевий суд вірно звернув увагу на ту обставину, що дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час звернення позивачки до суду дитині було три роки.

Позивачка зазначила, що відповідач не спілкується з дитиною з грудня 2020 року.

Під час розгляду справи позивачкою не надано доказів свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Ані органу опіки та піклуванню, ані суду не вдалося з`ясувати обставини та причини неучасті відповідача у вихованні та спілкуванні з дитиною, несплати аліментів.

Місце проживання відповідача на даний час не відомо.

За таких обставин, враховуючи, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Долучені до апеляційної скарги роздруківка розмов з «Колишнім Уваровим» не може братися до уваги, так як не є належним доказом, не містить відповідних обов`язкових атрибутів та не завірений належним чином.

Місцевий суд вірно надав оцінку наявним в матеріалах справи доказам, в тому числі, і рішенню Машівського районного суду Полтавської області від 30.07.2019 у справі № 538/352/19. Це рішення не є безумовним доказом для позбавлення відповідача батьківських прав щодо інших дітей відповідача.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

висновок за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко