Головуючий у І інстанції Петренко Н.О.
Провадження № 22-ц/824/4243/2024 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Оніщука М.І.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із вказаним позовом, у якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на майно, яке складається з: частини земельної ділянки, площею 0,1005 га, кадастровий номер 75089001, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та 69/100 домоволодіння, яке складається з (згідно технічного паспорту): житлового будинку під літерою А (кімнати 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7), літня кухня літера Г, сараї К, І, М, сауна літера Ж, гараж літера О; частини земельної ділянки площею 0,0246 га, кадастровий номер :75:089:0025, за адресою: АДРЕСА_1 ; приватного житлового будинку, площею 134,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорту під літерою Л.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з: частини земельної ділянки, площею 0,1005 га, кадастровий номер 75089001, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 69/100 домоволодіння, яке складається з (згідно технічного паспорту): житлового будинку під літерою А (кімнати 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7), літня кухня літера Г, сараї К, І, М, сауна літера Ж, гараж літера О; частини земельної ділянки площею 0,0246 га, кадастровий номер :75:089:0025, за адресою: АДРЕСА_1 ; приватного житлового будинку, площею 134,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорту під літерою Л.

З метою одержання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, позивач 20 листопада 2020 року звернувся із заявою до державного нотаріусу Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, на підставі чого державний нотаріус відкрила спадкову справу № 1246/2020.

23 січня 2023 року державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М. прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю частки спадкового майна на ім`я спадкодавця для видачі свідоцтва про право на спадщину та проведення державної реєстрації прав власності на кожен об`єкт, але так як два будинка на одній земельній ділянці, неможливо технічно відкрити один реєстраційний номер об`єктів нерухомого майна.

Позивач у позові зазначав, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2005 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 виділено ОСОБА_2 у відповідності з часткою в домоволодінні 31/100 земельної ділянки загальною площею 0,05025 га (502,5 кв.м); ОСОБА_3 у відповідності з часткою в домоволодінні 69/100 - земельну ділянку загальною площею 0,05025 га (502,5 кв.м).

Відповідно до виділення на підставі рішення суду та в подальшому виділенні у користування, у власності ОСОБА_3 перебували 69/100 домоволодіння, яке складається з: житлового будинку під літерою А (кімната 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7), літня кухня (літера Г), сарай (літера К, І, М), сауна (літера Ж), гараж (літера О).

Крім цього, ОСОБА_3 на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 було побудовано приватний житловий будинок, площею 134,2 кв.м. відповідно до технічного паспорту позначений літерою Л, що підтверджується сертифікатом відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, реєстраційний номер КВ 00000041 від 18.01.2010 року.

Оскільки позивач позбавлений можливості оформити спадщину після смерті матері у нотаріальному порядку, він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на майно, яке складається з:

частини земельної ділянки площею 0,1005 га, кадастровий номер 75089001, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та 69/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

частини земельної ділянки площею 0,0246 га, кадастровий номер :75:089:0025 за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання в порядку спадкування за законом права власності на приватний житловий будинок площею 134,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорту під літерою Л, позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Бондаря А.В., подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач посилається на те, що у позовній заяві було зазначено, що приватний житловий будинок, площею 134,2 кв.м. було побудовано ОСОБА_3 на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорту позначений

літерою Л. В якості доказів до суду було подано сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, реєстраційний номер КВ00000041 від 18.01.2010 року, який є підтвердженням того, що саме ОСОБА_3 було його побудовано, та з невідомих причин при житті вона не зареєструвала право власності на нього.

Скаржник вказує, що відповідно до п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року № 923 (у редакції від 14.01.2010 року), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами за формою згідно з додатком 1. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Відповідно до п. 20 Порядку, Сертифікат відповідності є підставою для укладення договорів про постачання на прийняті в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти необхідних для їх функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії тощо, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на зазначений об`єкт.

Таким чином, на думку скаржника, судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачем в порядку спадкування права власності на приватний житловий будинок площею 134,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бондар А.В., апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення оскаржується позивачем лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання в порядку спадкування за законом права власності на приватний житловий будинок площею 134,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорту під літерою Л. , колегія суддів згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , яке видане 02 листопада 2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (том 1, а.с.10).

Позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 (том 1, а.с.68).

Із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 її син ОСОБА_1 звернувся 20 листопада 2020 року (том 1, а.с.65).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого заповідала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належні їй грошові кошти, які знаходяться в будь-яких банківських установах України, все інше майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1, а.с.72).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №147888, ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,1005 га з кадастровим номером 75089001, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с.12).

Також, відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 14 квітня 1998 року ОСОБА_3 належало на праві особистої власності 69/100 домоволодіння по АДРЕСА_1 (том 1, а.с.26).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2005 року виділено у користування сторін в земельній ділянці, яка розташована в АДРЕСА_1 та знаходиться у їх спільній приватній власності: ОСОБА_2 у відповідності з часткою в домоволодінні 31/100 земельну ділянку загальною площею 0,05025 га (502,5 кв.м); ОСОБА_3 у відповідності з часткою в домоволодінні 69/100 земельну ділянку загальною площею 0,05025 га (502,5 кв.м) (том 1, а.с.13-23).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 17 січня 2014 року ОСОБА_3 належить частина земельної ділянки площею 0,0246 га, кадастровий номер :75:089:0025 за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с.24, 25).

З інформаційної довідки від 24 грудня 2020 року ПБ-2020 № 1900, виданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, 69/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого держадміністрацією Ленінградського району 14 квітня 1998 року, розпорядження № 501 від 07 квітня 1998 року. Дата проведення реєстрації в Бюро - 14 травня 1998 року за реєстровим № 18245 (том 1, а.с.111).

Відповідно до довідки на нерухоме майно від 30 листопада 2020 року № 30/10-01 ТОВ «Українське бюро технічної інвентаризації та оцінки майна» проведено поточні інвентаризаційні роботи об`єкту: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами обстеження станом на 06 жовтня 2020 року встановлено, що розмір жилої (нежилої) площі - загальна площа - 134,3 кв.м.; житлова площа - 58,6 кв.м. (літ. А) - 1954 року будівництва; житловий будинок (літ.Л) - загальна площа - 134,2 кв.м, житлова площа - 41,2 кв.м - 1990 року побудови (том 1, а.с.112).

Відповідно до довідки на нерухоме майно від 30 листопада 2020 року № 30/11-01 ТОВ «Українське бюро технічної інвентаризації та оцінки майна» проведено поточні інвентаризаційні роботи об`єкту: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами обстеження станом на 06 жовтня 2020 року встановлено, що розмір жилої (нежилої) площі - загальна площа - 134,3 кв.м.; житлова площа - 58,6 кв.м. (літ. А) - 1954 року будівництва; житловий будинок (літ.Л) - загальна площа - 186,4 кв.м, житлова площа - 82,7 кв.м - 1990 року побудови (том 1, а.с.113).

Відповідно до сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, реєстраційний номер КВ00000041 від 18 січня 2010 року, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві засвідчено відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам закінченого будівництвом об`єкта: приватного житлового будинку (літ Л-ІІ), загальною площею - 134,2 кв.м у т.ч. житловою площею 41,2 кв.м та господарських споруд, у т.ч сауни (літ. Ж), сараю (літ. І), сараю (літ. К), сараю (літ. М.), гаражу (літ. О) площею забудови 98,4 кв.м, відповідно до технічного паспорту, виготовленого КМ БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна станом на 19 червня 2009 року за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с.44).

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М. від 23 січня 2023 року № 258/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після померлої матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , для встановлення факту наявності спадкового майна та територіального розташування (том 1, а.с.109-110).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на приватний житловий будинок, площею 134,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорту під літерою Л, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів, що приватний житловий будинок площею 134,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорту під літерою Л, належав померлій на праві власності, і колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.1, 3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

З аналізу вищенаведених правових норм очевидно, що право власності виникає на підставі відповідного правовстановлювального документу, а відомості з реєстру є їх офіційним визнанням та являються нічим іншим, як одним із інструментів держави, спрямованим на забезпечення гарантій такого права.

Відповідно до підп. 4.16, 4.19, 4.21 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

З наданих суду матеріалів справи вбачається, що спадкодавцю ОСОБА_3 належало на праві власності: частина земельної ділянки площею 0,1005 га, кадастровий номер 75089001, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 домоволодіння за вищевказаною адресою та частина земельної ділянки площею 0,0246 га, кадастровий номер № :75:089:0025 за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час доказів належності померлій на праві власності на час відкриття спадщини будинку площею 134,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , під літерою Л згідно технічного паспорту, суду надано не було, у зв`язку із чим законним та обґрунтованим є висновок суду про відмову у задоволенні вимоги позивача про визнання за ним права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 .

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що Святошинський районний суд міста Києва, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на приватний житловий будинок площею 134,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 під літерою Л згідно технічного паспорту, оскільки на час відкриття спадщини дане майно спадкодавцеві на праві власності не належало, відтак спадкоємець ОСОБА_1 його не успадкував.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, та з урахуванням часткової доведеності позовних вимог ухвалено обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову. При цьому, посилання апелянта на сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, реєстраційний номер КВ00000041 від 18 січня 2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 , як на підставу для задоволення його позовних вимог про визнання права власності, не спростовує обгрунтованості висновків суду у цій частині, оскільки даний документ посвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта державним стандартам, будівельним нормам і правилам і жодним чином не підтверджує право власності на нього спадкодавця ОСОБА_3 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки Святошинським районним судом міста Києва рішення від 26 жовтня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: