справа № 208/1690/24
№ провадження 2/208/723/24
УХВАЛА

Іменем України

11 березня 2024 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П., розглянувши матеріали позовної заяви заяви ОСОБА_1 до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області «про зняття арешту з майна»,-

встановив:

06 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою. Згідно до позовних вимог просить;

-Зняти арешт з нерухомого майна належного ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного Першою кам`янською державною нотаріальною конторою 13.05.2008 року за реєстраційним номером обтяження 7174618, на підставі ухвали заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.04.2008 року, що підставу виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 7174618 про арешт житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 13.05.2008 року за № 7174618 Першою кам`янською державною нотаріальною конторою.

Позивачем зазначено, що в 2004 році Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області розглядалась цивільна справа №2-105-2008 (№2-16/11) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів дарування та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Предметом спору був договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

30.12.2004 року у вказаній справі винесено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.06.2005 року рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області залишено без змін.

20.12.2006 року Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України ухвалила вказане рішення І інстанції та ухвалу апеляційної інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд.

Під час розгляду у справі № 2-105-2008, з метою забезпечення позову Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.08.2008 року було накладено арешт на майно належне ОСОБА_1 , а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до результату розгляду справи по суті.

В подальшому, ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.11.2011 року у справі № 2-16/11 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Перша нотаріальна контора, Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора «про визнання незаконними договорів дарування та визнання права власності» залишено без розгляду.

ОСОБА_1 вважала, що арешт на належне їй майно було накладено лише до результату розгляду справи по суті, як зазначено в ухвалі від 21.08.2008 року та що після розгляду справи по суті арешт з належного їй майна буде знято судом самостійно. Однак, питання щодо скасування заходів забезпечення позову шляхом зняття арешту з нерухомого майна так і не було вирішено.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, то саме в межах заявлених вимог суд позбавлений можливості вирішувати питання про виконавчий збір, зняття арешту з майна чи інш.

З матеріалів поданої позовної заяви вбачається, що 12 квітня 2008 року суддею Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області було винесено ухвалу про забезпечення позову, а саме: накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_2 , яке зареєстровано за ОСОБА_1 до результату розгляду даної справи по суті.

Відповідно п. 4 с. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 цього Закону.

Право учасника справи на звернення до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову передбачено ст. 158 ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №9 від 22.10.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Таким чином, суд відмовляє у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області «про зняття арешту з майна» через неналежний спосіб захисту своїх інтересів.

Керуючись ст. ст.158, 186, 260 ЦПК України, -

постановив:

У відкритті провадження по справі № 208/1690/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області «про зняття арешту з майна», - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Суддя Івченко Т. П.