Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2024 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Салдан Ю. О.,

секретар судового засідання Захарчук С. О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Давискиби В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,

У С Т А Н О В И В :

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_2 працює на посаді завідувача сховища відділу зберігання (розхідного медичного майна) військової частини НОМЕР_1 . З нею був укладений договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальність від 30.11.17 №4.

Вказував, що 28.02.2019 в сховищі № 47/2 відділу зберігання розхідного медичного майна відповідачем було виявлено нестачу матеріальних цінностей, а саме 1708 штук капканів дугових з яких: 1500 - майно Головного управління майна та ресурсів, 208 - майно поточного постачання.

За вказаним фактом було призначено службове розслідування і встановлено, що відповідач виявила нестачу, коли відкрила сховище для прибирання, при цьому замок не був пошкоджений, печатки на плашці були цілі. Сховище відкривалося відповідачем останній раз 29.11.2018, візуально оглянувши ящики з капканами змін вона не побачила. Після того сховище нею не відкривалося, оскільки не було потреби видавати майно. Під час прибирання ОСОБА_2 помітила відсутність стелажного ярлика на ящиках ,в яких зберігаються капкани дугові, ящики були не так складені, застібки на них були відкриті. При перегляді усіх ящиків вона виявила нестачу капканів дугових загальною кількістю 1708 штук. Оскільки сховище в період з 30.11.2018 по 27.02.2019 нею не відчинялось, встановити більш точний час, коли сталась нестача неможливо. За результатами службового розслідування складено акт та надано довідку - розрахунок вартості нестачі, в якій було визначено вартість нестачі у сумі 1921,20 грн.

У період з 13.12.2022 по 23.12.2022, з 11.01.2023 по 03.03.2023, 01.04.2023 представниками територіального управління внутрішнього аудиту м. Вінниця Міністерства оборони України у військовій частині НОМЕР_1 було проведено аудит використання коштів і майна. Аудитом встановлено, що суму нестачі капканів дугових визначено з порушенням ст. 135-3 КЗпП України, розмір шкоди мав визначатися за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Після цього наказом командира військової частини комісійно проведено дооцінку капканів дугових у кількості 1708 штук, та встановлено суму нестачі у розмірі 135170,95 грн. без врахування попередньо нарахованої суми нестачі у розмірі 1921,20 грн, суму донарахованої нестачі у розмірі 133249,75 грн. занесено до книги нестач військової частини, яка рішенням заступника Міністра оборони України затверджена як остаточна, що підлягає відшкодуванню.

Посилаючись на те, що нестача виникла внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх посадових обов`язків, яка не організувала належного зберігання майна, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму збитків, заподіяних державі, у розмірі 133249,75 грн.

Відповідач, не погоджуючись із заявленими вимогами, подала до суду відзив, в якому просила у задоволенні позову відмовити і стягнути з позивача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 гривень.

В обґрунтування відзиву зазначила, що з 01.07.2017 на постійній основі працює на посаді завідувача сховища відділу зберігання (розхідного медичного майна) у військовій частині НОМЕР_1 . 28.02.2019 вона з метою часткового прибирання відкрила сховище 47/2, до якого мала доступ, оскільки в ньому зберігалися ввірені їй матеріальні цінності (майно). До даного сховища, крім відповідача, станом на 28.02.2019 мали право доступу (ключі) працівники-завідуючі сховищем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які також були матеріально відповідальними особами. Замок і відбиток печатки не були пошкоджені. Під час прибирання біля ящиків з капканами відповідач звернула увагу на відсутність стелажного ярлика, і самі ящики були складені не так, як зазвичай, застібки на ящиках були відкриті, а при відкритті 2 (двох) верхніх ящиків з`ясувалося, що вони пусті. Відповідач одразу зателефонувала ОСОБА_3 , яка повідомила начальника відділу ОСОБА_5 , після чого остання разом з заступником командира військової частини ОСОБА_6 прибули до сховища. Після огляду усіма присутніми ящиків з дуговими капканами було здійснено огляд сховища всередині та ззовні. Позаду сховища внизу стіни знаходилися вбудовані вентиляції в кількості 7 (семи) штук, з яких 1 (одна) була пошкоджена, і через яку цілком ймовірно можливо було винести зі сховища майно, яке розташовувалось в сховищі. Цього ж дня, 28.02.2019, завідуюча сховищем ОСОБА_3 зайшла на найпоширенішу загальнодоступну Інтернет платформу «OLX» і шляхом фільтрування по назві товару побачила оголошення від 18.02.2019 та від 26.02.2019 щодо продажу товарів, серед яких були і капкани, про що було повідомлено заступнику командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_6

29.02.2019 завідуючий сховищем ОСОБА_4 взяв один капкан, як зразок для ідентифікації, оскільки домовився із продавцями капканів про зустріч, та згодом повернув відповідачу отриманий дуговий капкан, який брав та показав такий же, який придбав, візуально вони були ідентичні по зовнішньому вигляду, стану, розміру та вказав, що будуть розбиратися, а в подальшому, коли відповідач цікавилася у нього про наявність нових обставин, він повідомив, що оголошень в мережі Інтернет уже немає.

Відповідач зазначила, що в результаті службового розслідування нестача майна в розмірі 1921,20 грн була занесена до книги обліку втрат та нестач, оголошено догани начальнику відділу, відповідачу та начальнику команди сторожової охорони, начальникам чергових сторожових змін та сторожам, та наказано утримати суму збитків з ОСОБА_7 , та сторожів команди сторожової охорони, які були задіяні на посту у період з 28.11.2018 по 28.02.2019, а майно (нестачу) списати. Таким чином застосували до вказаних осбі колективну відповідальність. Щодо донарахованої нестачі в сумі 133249,75 гривень, позивач визначив винною відповідачку, а до 18 сторожів, на яких раніше було покладено матеріальне утримання і оголошено догану вимог не заявлено, як і до відповідальної особи за визначення розміру збитків у довідці-розрахунку станом на 2019 рік.

Зазначила, що своєї вини у нестачі вона не визнавала і не визнає, вважає, що позивачем не надано обґрунтування вини відповідача, розміру шкоди з посиланням на належні докази.

Відповідач у відзиві також посилалася на те, що позивач пропустив річний строк звернення до суду з позовом, рахуючи як з дня виявлення нестачі - тобто з 28.02.2019, так і з дня складення акту службового розслідування від 24.04.2019, довідки-розрахунку вартості нестачі від 24.04.2019, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2019. Аудиторський звіт від 07.04.2023 і його висновки щодо неправильного визначення вартості нестачі жодним чином не змінюють дату виявлення шкоди.

На спростування позиції відповідача представник позивача подала до суду відповідь на відзив. В обґрунтування позиції позивача зазначено, що, відповідач виконує роботу, пов`язану із зберіганням медичного майна, і відповідно до договору взяла на себе повну матеріальну відповідальність за його збереження. Хоча в період з 29.11.2018 по 28.02.2019 сховище відповідач не відчиняла, однак відповідно до вимог своєї посадової інструкції вона зобов`язана періодично проводити вибіркову перевірку, порівнюючи фактичну наявність майна з обліковими даними, таким чином, щоб протягом року було перевірено все майно, що знаходиться на зберіганні у відділі, та робити про це відмітки у картках обліку відділу. Однак така перевірка відповідачем не проводилась.

Позивач також заперечив аргументи відповідача про застосування до сторожів і до неї колективної відповідальності. У наказі про притягнення до відповідальності містилася вказівка утримати суму збитків у розмірі 1921,20 грн. з відповідача та сторожів, проте не в примусовому порядку, а в добровільному, за їх безпосередньої згоди. Сторожа не є матеріально відповідальними особами, з якими може укладатися договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. Тобто сторожова охорона приймає під охорону вже запечатані сховища і під час прийому сховища зобов`язана перевірити наявність та цілісність відбитків печаток, при цьому доступу до самого сховища сторожова охорона не має. Службовим розслідуванням факт проникнення у сховище ззовні не встановлено.

Позивач заперечує проти доводів відповідача щодо відсутності імперативного характеру пропозицій за результатами аудиторського звіту, оскільки аудиторській звіт надає Управлінню право вимагати від суб`єкта аудиту (військової частини НОМЕР_1 ) усунення встановлених органом внутрішнього аудиту порушень та одночасно передбачає обов`язок керівника військової частини виконати таку вимогу та забезпечити вжиття відповідних заходів реагування, спрямованих на усунення встановлена аудитом порушень.

Позивач також заперечив проти застосування до цього спору строків звернення до суду. Зазначив, що позивач дізнався про порушення своїх прав та наявності трудового спору з відповідачем за результатами здійснення аудиту

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, які викладені у заявах щодо суті справи, та просила його задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні в задоволенні позову просили відмовити з викладених у відзиві мотивів, та стягнути з позивача судові витрати. Відповідач додатково пояснила, що не надавала своєї згоди на утримання з неї суми збитків в 2019 році.

Заслухавши учасників розгляду, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких мотивів.

Судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_8 04.01.2016 прийнята на роботу до Військової частини НОМЕР_1 на посаду завідувача сховища.

01.08.2017 ОСОБА_2 переведено на постійну роботу на посаду завідувача сховища відділу зберігання (розхідного медичного майна) за її згодою.

Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 15.04.1991, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1 від 04.01.2016, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №144 від 01.08.2017.

За договором про повну матеріальну відповідальність №4 від 30.11.2017, укладеним між командиром військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , завідувач сховищем ОСОБА_2 взяла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження медичного майна в сховищах.

Пунктом 3 договору про повну матеріальну відповідальність №4 від 30.11.2017 передбачено, що у випадку незабезпечення з вини робітника збереженості ввірених йому матеріальних цінностей визначення розміру збитків, заподіяних підприємству, заклад організації, та їх відшкодування проводиться відповідно до діючого законодавства.

Пунктом 4 вказаного договору про повну матеріальну відповідальність передбачено, що робітник не несе матеріальну відповідальність, якщо збитки завдані не за його вини.

Відповідно до посадової інструкції завідувача сховищем відділу зберігання (розхідного медичного майна) №27, затвердженої наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2019 №50, завідуючий сховищем зобов`язаний, серед іншого,: періодично проводити вибіркову перевірку майна, порівнюючи фактичну наявність майна з обліковими даними таким чином, щоб протягом року було перевірено все майно, що знаходиться на зберіганні у відділі, робити про це відмітку у картках обліку відділу; особисто закривати та відкривати сховища, після попередньої перевірки їх начальником відділу та протипожежним наглядом і здавати їх під охорону, відключення рубильників та їх пломбування проводити в ході перевірки сховищ пожежним наглядом.

У пояснювальній записці ОСОБА_2 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2019, сховище 47/2 вона відкрила 28.02.2019 і виявила в ньому відсутність дугових капканів, після чого повідомила начальника відділу. Під час огляду всіх ящиків з капканами, в яких знаходились 1846 капканів, вони були пустими.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №54 від 28.02.2019, доручено заступнику командира ОСОБА_9 провести службове розслідування за фактом виявлення нестачі майна у відділі зберігання (розхідного медичного майна) в термін до 28.03.2019.

Поясненнями чергового частини ОСОБА_10 , начальників змін ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , сторожів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 підтверджується, що в період з 24.02.2019 по 28.02.2019, під час несення служби на зміні, та під час заступання і здачі зміни, будь-яких порушень виявлено не було, усі печатки та пломби на складах були без пошкоджень.

Відповідно до особливих обов`язків сторожів посту №1, 2, затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2018, до обов`язків сторожів під час несення служби на пості, серед іншого, входить не дозволяти розкривати об`єкти, які знаходяться під охороною після 17:00 до 08:00 без дозволу начальника групи КСО.

Відповідно до акта №217 службового розслідування за фактом виявлення нестачі майна в сховищі №47/2 у відділі зберігання розхідного медичного майна, який затверджено 24.04.2019 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_28 , завідуюча сховищем ВЗ (РММ) працівник ЗСУ ОСОБА_7 , начальник ВЗ (РММ) майор медичної служби ОСОБА_29 , чергові зміни сторожової охорони не виконували належним чином свої посадові обов`язки, що призвело до втрати майна. На підставі чого запропоновано за неналежне виконання посадових обов`язків та безконтрольність покарати владою командира завідуючу сховищем ВЗ (РММ) ОСОБА_74, начальника ВЗ (РММ) майора медичної служби ОСОБА_75, начальника команди сторожової охорони ОСОБА_30 , начальників чергових змін: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та сторожів: ОСОБА_23 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_24 , ОСОБА_33 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , ОСОБА_34 , ОСОБА_27 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 .

Згідно з довідкою-рахунком вартості нестач, виявлених під час проведення службового розслідування за фактом виявлення нестачі майна в сховищі №47/2 у відділі зберігання розхідного медичного майна станом на 24.04.2019, який підписаний начальником фінансово-економічного відділу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_37 , тво начальника ОВВ майора м/с С.Б.Костинчуком, загальна вартість нестачі капканів складає 1921,20 гривень.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №110 від 06.05.2019, за неналежне виконання посадових обов`язків та безконтрольність оголошено догану начальнику відділу зберігання (розхідного медичного майна) ОСОБА_38 , завідувачу сховища ОСОБА_73, начальнику команди сторожової охорони ОСОБА_39 , начальникам чергових змін: ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , сторожам: ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_46 , ОСОБА_60, ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_79, ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 . Наказано начальнику фінансово-економічної служби утримати встановленим порядком суму збитків, заподіяних державі, в розмірі 1921,20 грн з матеріальної особи завідувача сховища ОСОБА_7, та сторожів команди сторожової охорони, які були задіяні на 1 посту у період з 28.11.2018 по 28.02.2019: ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_53 в добровільному порядку.

Згідно з актом списання №290, який затверджено 31.07.2019 тво командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_71 , на підставі акта розслідування №217 від 24.04.2019 було здійснено списання капканів дугових в кількості 1500 штук за загальною вартістю 1185 грн.

Суму збитків у розмірі 1921,20 гривень стягнуто з осіб, вказаних в наказі командира ВЧ НОМЕР_1 №110 від 06.05.2019, серед яких є відповідач ОСОБА_2 , а саме: з 8 осіб по 101,11 грн, та з 11 осіб по 101,12 грн, що підтверджується даними книги грошових стягнень і нарахувань №58 військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2016.

Відповідно до аудиторського звіту №234/3/6аз від 07.04.2023, складеного групою ІНФОРМАЦІЯ_1 Міністерства оборони України за результатами використання коштів і майна у Військовій частині НОМЕР_1 , виявлено фінансові порушення, зокрема: 133,25 тис. грн - нестача медичного майна, прийняти рішення шляхом проведення заходів контролю та управління (службове розслідування, перевірка, визначення винних осіб або відсутність останніх, звернення до органу управління та правоохоронних органів, подання цивільних позовів, тощо) та відшкодувати зазначену нестачу.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №66 від 23.02.2023 призначено комісію для визначення справедливої вартості нестачі матеріальних цінностей (капкани дугові у кількості 1500 шт. - майно Головного управління майна та ресурсів, та капкани дугові у кількості 208 шт. - майно поточного постачання). Акт визначення справедливої вартості нестачі матеріальних цінностей надати на затвердження в термін до 9:00 24.02.2023.

Згідно з актом оцінки збитків, які завдано військовій частині НОМЕР_1 за фактом виявлення нестачі майна в сховищі №47/2 у відділі зберігання розхідного медичного майна станом на 24.04.2019, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2023, загальна вартість нестачі капканів дугових становить 135170,95 гривень.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №281 від 19.09.2023, в книгу обліку нестач військової частини НОМЕР_1 внесено суму 133249,75 грн.

Згідно з повідомленням військової частини НОМЕР_1 №1701 від 17.11.2023, запропоновано ОСОБА_2 для забезпечення відшкодування виявлених фінансових порушень добровільно сплатити 133249,75 грн.

Відповідно до положень частини 1- 3 статті 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково (частина 5 статті 130 Кодексу законів про працю України).

Статтею 134 Кодексу законів про працю України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності. Зокрема, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством;

10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі статтею 135-1 Кодексу законів про працю України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та:

1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи.

Згідно з приписами статті 138 Кодексу законів про працю України, якою врегульовано обов`язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника, передбачено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду роботодавець повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Аналіз вищевказаних норм трудового законодавства щодо матеріальної відповідальності працівників дає підстави для висновку, що для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності за шкоду, завдану роботодавцю працівником, недостатньо тільки договору про таку відповідальність, роботодавець повинен довести також наявність вини працівника у заподіянні шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 135-3 Кодексу законів про працю України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Згідно з частиною 2 статті 135-3 Кодексу законів про працю України у разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір (частина 4 статті 135-3 Кодексу законів про працю України).

Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності (частина 5 статті 135-3 Кодексу законів про працю України).

Згідно з частиною 1- 2 статті 136 Кодексу законів про працю України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством (частина )

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду (частина 3 статті 136 Кодексу законів про працю України).

Згідно з частиною 3 статті 233 Кодексу законів про працю України для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Отже, для правовідносин сторін у спорі, що розглядається, приписами частини 3 статті 233 Кодексу законів про працю України для звернення роботодавця з позовом до суду встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Посилання позивача на те, що до цієї справи слід застосовувати строки позовної давності, які визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, є помилковим і не ґрунтується на тих нормах законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін, оскільки для трудових правовідносин Кодексом законів про працю встановлені спеціальні строки позовної давності.

Згідно з вимогами статті 234 Кодексу законів про працю України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Встановлені статтею 233 Кодексу законів про працю України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Таким чином, перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України).

Подібні правові висновки щодо застосування приписів 233-234 Кодексу законів про працю України викладені у постановах Верховного Суду справі від 27.06.2018 у справі № 759/3487/16-ц, від 02.12.2020 у справі №751/1198/18.

У цій справі перебіг строку на звернення до суду позивача почався з дня виявлення роботодавцем заподіяної шкоди, а саме з 28.02.2019. Те, що саме у цей день роботодавець дізнався про нестачу капканів у сховищі №47/2, тобто виявив заподіяну шкоду, свідчать дані рапорта начальника відділу зберігання (розхідного медичного майна) ОСОБА_72 , яким вона довела до відома командира військової частини НОМЕР_1 про нестачу 1846 капканів дугових у сховищі №47/2, і дані наказу командира військової частини №54 від 28.02.2019, яким на підставі вказаного рапорта призначено службове розслідування за фактом виявлення нестачі майна у відділі зберігання (розхідного медичного майна).

Ті обставини, що в аудиторському звіті Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України вказаним подіям щодо виявлення нестачі капканів у сховищі №47/2 надано іншу правову оцінку, ніж було надано роботодавцем ОСОБА_2 , котрим є військова частина, за результатами проведення службового розслідування, не свідчить про те, що саме за результатами проведеного аудиту військова частина дізналася про завдання працівником шкоди.

Позивачем не обґрунтовано поважності причин пропуску річного строку на звернення до суду, а проведення внутрішнього аудиту не може бути такою причиною, оскільки питання правової оцінки виявленого факту нестачі капканів і застосування конкретного способу обрахування завданої шкоди, про що йдеться в аудиторському звіті, не змінює дати виявлення роботодавцем факту завдання шкоди.

Таким чином, позивачем без поважних причин пропущено встановлений частиною 3 статті 233 Кодексу законів про працю України строк звернення до суду із цим позовом.

Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог (пункт 7.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.208 у справі №910/18560/16).

Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду стосувався застосування приписів Цивільного кодексу України щодо позовної давності, однак, оскільки правова природа позовної давності, встановленої Цивільним кодексом, і встановленої Кодексом законів про працю, є однаковою, то вказаний висновок є релеватним і до обставин цієї справи.

Отже, суду належить дати відповідь на питання, чи є обґрунтованими і доведеними позовні вимоги щодо суті.

Вирішуючи вказане питання, суд ураховує, що за результатами службового розслідування було встановлено, що завідуюча сховищем ОСОБА_7 , начальник відділу зберігання ОСОБА_29 , чергові зміни сторожової охорони не виконували належним чином своїх посадових обов`язків, що призвело до втрати майна. Наведене вказано в акті службового розслідування №217 від 24.04.2019, на підставі якого прийнятий наказ командира військової частини № НОМЕР_3 від 06.05.2019 про оголошення догани усім вказаним в акті особами, у тому числі відповідачу ОСОБА_2 і вісімнадцятьом сторожам.

Цим же наказом командира військової частини № НОМЕР_3 від 06.05.2019 було надано вказівку начальнику фінансово-економічного відділення нестачу медичного майна в розмірі 1921, 20 гривень занести до книги обліку втрат та нестач майна військової частини НОМЕР_1 . Тобто на момент видання наказу відповідальними особами було здійснено обрахунок завданої шкоди відповідно до тих правових норм, які роботодавець вважав застосовними до виявленого факту нестачі.

Цю ж суму було утримано з вищевказаних працівників в рівних частках.

Відповідач не оскаржувала наказ роботодавця №110 від 06.05.2019 про притягнення її до матеріальної відповідальності, у тому числі з підстав відсутності її добровільної згоди на проведення утримання із заробітної плати. Тому перегляд законності вказаного наказу виходить за межі предмета цього судового розгляду.

Проте ті обставини, чи добровільно відповідач відшкодувала завдану шкоду, чи в примусовому порядку, не змінюють того факту, що у зв`язку із виявленим роботодавцем фактом нестачі капканів відповідач уже була притягнута до матеріальної відповідальності згідно із проведеним на той момент роботодавцем розрахунком завданої шкоди.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Фактично, виданням наказу командира військової частини від 23.02.2023 №66 «Про визначення справедливої вартості матеріальних цінностей» роботодавець з власної ініціативи без згоди працівника всупереч встановленому законом порядку притягнення працівника до матеріальної відповідальності повторно переглянув питання щодо притягнення ОСОБА_2 до матеріальної відповідальності, і переглянув прийняте ним рішення про визначення розміру заподіяної шкоди, що істотно погіршило становище працівника. Однак відповідальність за рахункову помилку уповноважених осіб роботодавця на момент вирішення питання про притягнення працівника до матеріальної відповідальності не може бути перекладена на працівника.

Далі позивач ініціював перед судом питання про повторне притягнення ОСОБА_2 до матеріальної відповідальності за факт нестачі капканів, тим самим переклавши на неї відповідальність за свої розрахункові помилки, що є недопустимим.

Крім того, звертаючись до суду із цим позовом, всупереч положенням частини 5 статті 135-3 Кодексу законів про працю України, згідно з якими розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності, не зважаючи на встановлення за результатами службового розслідування неналежного виконання посадових обов`язків, що призвело до нестачі майна, тобто вини двадцяти п`яти осіб, звернувся із вимогами про відшкодування всієї шкоди лише до одного із них - ОСОБА_2 , не розмежувавши міру матеріальної відповідальності вказаних осіб.

Таким чином, позовні вимоги позивача є необґрунтованими і задоволенню не підлягають з мотивів їх безпідставності щодо суті.

Відповідач у відзиві просила стягнути з позивача витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується таким.

Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин 1-2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, то витрати позивача на сплату судового збору не підлягають стягненню з відповідача і залишаються за позивачем.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 3 статті 141 ЦПК України передбачено, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Статтею 137 ЦПК України передбачені спеціальні правила розподілу витрат на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5, 6 статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у жодній заяві щодо суті справи не доводив неспівмірності заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу.

Згідно з нормами статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, серед іншого, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності фізичних осіб, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем надано: договір про надання професійної правничої допомоги від 20.01.2024, у якому зазначено розмір гонорару адвоката і перелік правничих послуг, які надаються згідно із договором.

Зокрема, згідно з пунктом 4.1. вказаного договору, за підготовку відзиву на позовну заяву, підготовку документів, консультації, зібрання доказів, вивчення судової практики, правових позицій Верховного Суду по даній категорії справ, підготовку клопотань, ведення адвокатом справи у суді першої інстанції клієнт сплачує авансом гонорар в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Давискиба В. В. підготував і подав до суду відзив на позов, якій підписний адвокатом і скріплений його печаткою, до якого були долучені копії письмових доказів, які посвідчені адвокатом, підготував і подав до суду заяву про виклик свідків, брав участь у судових засіданнях у справі.

Отже, матеріалами справи і наданими адвокатом доказами підтверджується реальність надання правничої допомоги відповідачу, яка була пов`язана із розглядом цієї справи, і реальність понесених відповідачем судових витрат та їх обґрунтованість.

Відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру судових витрат.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку із відмовою у задоволені позову слід стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 гривень.

Керуючись статтями 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити повністю у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.

Судові витрати позивача - залишити за позивачем.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14.02.2024.

Учасники справи:

Військова частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Юлія САЛДАН