Провадження № 2/686/2201/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Козак О.В.,

при секретарі Кошельник Ю.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Хмельницька міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що відповідно до Свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 04.11.2011р. їй належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

На момент подачі позову за вказаною адресою зареєстрована лише її дочка - відповідачка, - ОСОБА_3 .

З 01 липня 2014р до червня 2021р. відповідачка проживала за вказаною адресою. В червні 2021р. вона черговий раз вийшла заміж. Вони батьки, не схвалили її вибір, через це у них виник конфлікт. З цього часу відповідачка припинила із ними будь-яке спілкування. Станом на сьогодні її місцезнаходження їй не відоме.

Відповідачка не сплачує жодні платежі за будинок, в утриманні житла участі не бере, особистих речей її там не має і взагалі будинком вона не цікавиться. Жодних перешкод у користуванні житлом вона відповідачці не чинила.

При перевірці за участю в.о. Голови комітету організації населення мікрорайону Ружична Демчишина Л.І. та сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 19 липня 2022р. відповідачки на місці реєстрації не виявлено. А також встановлено, що вона не проживає в будинку з 05 червня 2021р., що складено відповідний акт.

Факт реєстрації відповідачки у будинку порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона не може продати або подарувати свій будинок, позбавлена можливості оформити субсидію.

З врахуванням наведеного позивач просить: визнати ОСОБА_8 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та примусово зняти її з реєстраційного обліку в будинку.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.09.2022р. позов ОСОБА_1 було задоволено та визнано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_2 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.01.2024 року задоволено заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_9 , заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.09.2022р. скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задоволити, з підстав зазначених у позовній заяві, суду пояснила, що відповідач з червня 2021 року у вказаному будинку не проживає, вона її в будинку не бачила, де вона проживає їй не відомо. При цьому зазначила, що вважає заявлені відповідачем витрати на правову допомогу завищені, оскільки виступ адвоката таких коштів не коштує, вона отримує невелику пенсію, для неї це значні кошти, тому просить зменшити розмір витрат до 500грн.

Представник відповідача в судовому засіданні протии задоволення позовних вимог заперечив, оскільки відповідач за вказаною адресою проживала постійно, після повномаштабного вторгнення Російської Федерації, відповідач виїхала за кордон. Тому вона не проживає з поважних причин у будинку, іншого житла не має. В подальшому представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, та просив, в задоволенні позовних вимог відмовити, стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 5000грн.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що при вирішенні справи покладаються на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позолвних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.11.2011 року.

Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради №П-03-19966 від 25.07.2022 року в житловому будинку АДРЕСА_2 зареєстрована: 01.07.2014р. - ОСОБА_2 ..

Згідно акту від 19.07.2022 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засвідчили, що за адресою: АДРЕСА_2 починаючи з 05.06.2021 року ОСОБА_2 фактично не проживає.

З копії паспорта для виїзду за кордон НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 02.03.2022р. виїхала до Республіка Польща. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.12.2023р. № 358199070 за ОСОБА_2 на праві приватної власності нерухомого майна не зареєстровано.

Вказані обставини підтверджуються: довідкою №П-03-19966 від 25.07.2022 року; свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23.11.2011 року; актом від 19.07.2022 року; копією паспорта для виїзду за кордон НОМЕР_2 ; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.12.2023р. № 358199070

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що їх донька ОСОБА_2 не проживає в будинку по АДРЕСА_2 з червня 2021р., про що було складено відповідний акт. Також свідок суду пояснив, що 05.06.2021р. він поміняв в будинку замки, щоб в будинок не ходили, в тому числі і відповідачка, яка винесла з будинку все.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно п.п.2 п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

Відповідачка була зареєстрована у житловому будинку АДРЕСА_2 , як член сім`ї позивача, а саме донька, що в судовому засіданні сторонами не оспорювалось.

Відповідно до вищевказаних норм при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Таким чином, для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач та свідок ОСОБА_4 суду пояснили, що їх донька ОСОБА_2 проживала в будинку до 05.06.2021р., потім у будинку не проживала, винесла усі речі. Свідок суду також пояснив, що ним 05.06.2021р. було замінено замки в будинку.

Також судом з досліджених доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_2 02.03.2022р. виїхала до Республіка Польща, як пояснив її представник в судовому засіданні, у зв`язку із збройної агресією Російської Федерації, та іншогго житла у власності не має.

Отже, позивачем суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_2 не проживала в житловому будинку АДРЕСА_2 понад один рік без поважних причин.

За таких обставин, відповідно до положень ч.2ст.405 ЦК України відсутні правові підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_2 та примусового зняття з реєстраційного обліку, оскільки її батьками було проведено заміну замків у вказаному будинку в червні 2021р., вона виїхала за межі України, у зв`язку із збройної агресією Російської Федерації в березні 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилаються позивач, як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних ОСОБА_1 слід відмовити.

Судовий збір в сумі 536,80 грн. сплачений відповідачем за подання заяви про перегляд заочного рішення суду, слід стягнути з позивача на її користь відповідно до ст.141 ЦПК України.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч.3-5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Адвокат Марцонь В.Б. надавав відповідачу ОСОБА_2 правничу допомогу відповідно до Договору про надання адвокатських послуг та правової (правничої) допомоги від 05.12.2023р., згідно якого вартість послуг за цим договором складає 5000грн., які сплачуються після набрання рішенням законної сили.

Згідно опису наданих юридичних послуг та правової (правничої) допомоги у справі, адвокатом відповідачу надано послуг на загальну суму 5000грн., а саме: підготовка до розгляду справи, аналіз фактичних обставин справи, формування доказів 5 годин 1000грн.; аналіз судової практики, надання юридичних консультацій 5 годин 1000грн.; виготовлення копій документів, складання, оформлення, надсилання документів 5 годин 1000грн.; складання інших процесуальних документів, пояснень, заперечень, витребовування доказів, ознайомлення з доказами 5 годин 1000грн.; представництво інтересів позивача в суді 5 годин 1000грн.

Позивачем в судовому засіданні заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 500грн. з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, та її матеріального стану.

Суд погоджується з доводами позивача щодо невідповідності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт. Так, представником відповідача з процесуальних документів подано до суду лише заяву про перегляд заочного рішення суду та клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача і стягнення судових витрат, при цьому необґрунтовано у описі складання інших процесуальних документів таких як - пояснень, заперечень, витребовування доказів, які у справі до суду не подавались. Також у описі наданих послуг адвокатом зазначено виготовлення копій документів та надсилання документів, що по своїй суті не є правничою допомогою. А участь адвоката в судових засіданнях в загальному склала близько 1год.10хв., в той час, як у описі наданих послуг вказано 5 годин.

Отже, виходячи з конкретних обставин, предмету, складності справи, наданих адвокатом послуг у даній справі, суд вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню та стягненню з позивача на користь відповідача в сумі 2000 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76, 81, 133, 137,141,258,259,263-265, ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст..150, 156 ЖК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 жительки: АДРЕСА_3 ) 536,80 грн. судового збору та 2000грн. витрат на правничу допомогу, а всього разом 2536,80 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителька: АДРЕСА_3 .

Дата складання повного тексту рішення суду 05.03.2024 року.

Суддя: