Єдиний унікальний номер 341/661/23
Номер провадження 2/341/21/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року місто Галич

Галицький районний суд Івано - Франківської області у складі:

головуючого- судді - Гаполяка Т. В.

секретаря судового засідання - Зельманович М.П.,

за участю:

представниці позивачки - адвокат Яковишин В.В.,

представниці відповідача - адвокат Сандак І.А.,

розглянувши на стадії підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , органу місцевого самоврядування, діяльність якого спрямована на захист прав дитини - Служби у справах дітей Дубовецької сільської ради, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача, органу місцевого самоврядування, діяльність якого спрямована на захист прав дитини.

ОСОБА_1 звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 та просить визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із нею.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем. Вона та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З часу народження сина сама виховує такого. Син практично відповідача, як батька не знає, не розуміє мови його спілкування. Тому вважає, з огляду на розірвання шлюбу, визначити місце проживання сина разом з нею.

При розгляді справи представниця позивача - адвокат Яковишин В.В. позов підтримала, просила такий задовольнити, з підстав, викладених у позові.

Представниця відповідача - адвокат Сандак І.А. позов визнала.

Органом місцевого самоврядування, діяльність якого спрямована на захист прав дитини - Службою у справах дітей Дубовецької сільської ради скеровано до суду письмовий висновок, за змістом якого Комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю.

2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є сторони у справі (а.с. 11).

16 жовтня 2020 року між сторонами зареєстровано шлюб (а.с. 5).

Рішенням Галицького районного суду Івано - Франківської області від 24 квітня 2023 року розірвано шлюб, укладений між сторонами (а.с. 11).

Рішенням Галицького районного суду Івано - Франківської області від 01 вересня 2023 року визнано незаконним вивезення та утримання ОСОБА_1 на території України малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалено повернути малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в супроводі матері до Естонської Республіки.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Дубовецької сільської ради, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, про визнання незаконним утримання на території України малолітньої дитини та забезпечення повернення дитини на територію Естонської республіки (а.с. 43-38).

Місце реєстрації проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Службою у справах дітей Дубовецької сільської ради скеровано до суду письмовий висновок, за змістом якого Комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю.

3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи визнання позову відповідачем суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин.

«Відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.»

Висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц (№ 61-3014св19).

Відповідно до статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини 1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Враховуючи визнання позову відповідачем, що по суті є визначення місця проживання дитини за згодою батьків, позов слід задовольнити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, суд вважає виконаним свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями 141, 205, 259, 265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 22 березня 2024 року.

СуддяТарас ГАПОЛЯК