ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1826/24 Справа № 175/7600/23 Суддя у 1-й інстанції - Журавель Т.С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року в цивільній справі номер 175/7600/23 за скаргою ОСОБА_1 на постанови виконувача обов`язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Вишневського Юрія Анатолійовича, заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, Нещадима Івана Сергійовича, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на постанови виконувача обов`язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Вишневського Юрія Анатолійовича, заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича.

В обґрунтування скарги ним зазначено, що головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. не прийняв належним чином постанову про прийняття виконавчого провадження №66496942 до виконання, а тому всі його рішення у вказаному виконавчому провадженні, в тому числі й оскаржувана постанова від 26.10.2022 року про закінчення виконавчого провадження №66496942, є незаконними, оскільки ухвалені неповноважною посадовою особою.

В зв`язку з цим, 11.11.2022 року заявник звернувся зі скаргою на постанову головного державного виконавця Назаровця А.Т. до заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима І.С. У своїй постанові від 31.08.2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №66496942 ОСОБА_2 зазначив, що при передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби на підставі письмового доручення начальника цього відділу, автоматизованою системою виконавчого провадження не передбачено технічної можливості для винесення державним виконавцем постанови про прийняття виконавчого провадження до виконання.

15.09.2023 року заявник звернувся зі скаргою до виконувача обов`язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Вишневського Ю.А., який у своїй постанові від 10.10.2023 року про результати перевірки виконавчого провадження №66496942 зазначив, що передача виконавчого провадження між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову. При цьому зазначив, що технічна можливість винесення державним виконавцем постанови про прийняття виконавчого провадження у зв`язку з передачею виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби автоматизованою системою виконавчого провадження не було передбачено.

Вищезазначені твердження заявник спростовує постановою директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. від 10.02.2023 року про результати перевірки законності зведеного виконавчого провадження №44649678 щодо порушення державними виконавцями положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, а саме, не прийняття постанов про прийняття виконавчих проваджень до свого виконання та численною кількістю постанов державних виконавців від 28.02.2023 року про прийняття до виконання виконавчих проваджень, які включені до зведеного виконавчого провадження.

Таким чином, заявник вважає, що постанови головного державного виконавця Назаровця А.Т. від 26.10.2022 року про закінчення виконавчого провадження №6496942, заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 31.08.2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №66496942 за скаргою від 11.11.2022 року і постанова виконувача обов`язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Вишневського Ю.А. від 10.10.2023 року №6/20.3-20/23 про результати перевірки виконавчого провадження №66496942 за результатами розгляду скарги від 15.09.2023 року постановлені без дотримання вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, у зв`язку з чим не можуть вважатися законними.

Просив суд визнати неправомірними і скасувати: постанову виконувача обов`язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Вишневського Юрія Анатолійовича від 10.10.2023 року №6/20.3-20/23 про результати перевірки законності виконавчого провадження №66496942 за скаргою ОСОБА_1 від 15.09.2023 року; постанову заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича від 31.08.2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №66496942 за скаргою ОСОБА_1 від 11.11.2022 року; постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 26.10.2022 року про закінчення виконавчого провадження №66496942 на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року скаргу ОСОБА_1 на постанови виконувача обов`язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Вишневського Юрія Анатолійовича, заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича задоволено.

Визнано неправомірною і скасовано постанову виконувача обов`язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Вишневського Юрія Анатолійовича від 10.10.2023 року №6/20.3-20/23 про результати перевірки законності виконавчого провадження №66496942 за скаргою ОСОБА_1 від 15.09.2023 року.

Визнано неправомірною і скасовано постанову заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича від 31.08.2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №66496942 за скаргою ОСОБА_1 від 11.11.2022

року.

Визнано неправомірною і скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 26.10.2022 року про закінчення виконавчого провадження №66496942 на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Із вказаним рішенням не погодилось Міністерство юстиції України, подало апеляційну скаргу, просило апеляційний суд ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.11.2023 року в справі №175/7600/23 скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Доводами апеляційної скарги наведено, ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Станом на 01.09.2023 року абзацом восьмим пункту 5 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженій наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 17.07.2023 №2578/5), зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802 не передбачено винесення державним виконавцем постанови про прийняття виконавчого провадження до виконання при передачі від одного державного виконавця до іншого.

Доводи, викладені у скарзі, щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.10.2022 року неповноважною посадовою особою на вчинення виконавчих дій у зазначеному виконавчому провадженні є безпідставними та не можуть слугувати підставою для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення від 26.10.2022 року ВП №66496942.

Тому, за результатами повторного розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.11.2022 року з урахуванням висновків, викладених у постанові Дніпровського апеляційного суду від 19.07.2023 року по справі №175/2496/19 на постанову головного державного виконавця Назаровця А.Т. від 26.10.2022 ВП №66496942 про закінчення виконавчого провадження 31.08.2023 року заступником директора Департаменту начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом Іваном Сергійовичем прийнята постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 від 11.11.2022 року відмовлено.

ОСОБА_1 у скарзі зазначив, що постанова від 26.10.2022 року про закінчення виконавчого провадження №66496942 є незаконною, оскільки вона прийнята неповноважною посадовою особою на вчинення виконавчих дій у зазначеному виконавчому провадженні. Проте, зазначене твердження не відповідає дійсності, оскільки ВП №66496942 на виконання вимог абзацу восьмого пункту 5 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5) (зі змінами від 10.06.2022 року), було передане ОСОБА_3 на підставі доручення в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України від 07.06.2022 року №2 щодо передачі виконавчих проваджень. Отже, зазначене свідчить про правомірність перебування виконавчого провадження №66496944 на виконанні у державного виконавця Назаровця А.Т.

Линник А.О. у скарзі не зазначив, як саме постанова про закінчення виконавчого провадження від 26.10.2022 року №66496944, яку останній оскаржує, порушила його права, та яким чином порушене, на його думку право, буде відновлене скасуванням зазначеної постанови.

Рішення, яке перебувало на виконанні в рамках виконавчого провадження №66496942, виконане в повному обсязі на користь ОСОБА_1 , що останнім не заперечується та не оскаржується тому, керуючись вимогами пункту 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону, 26.10.2022 року державним виконавцем і була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

При прийнятті судового рішення від 15.11.2023 року, суд першої інстанції не дослідив чи порушені права скаржника прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження. І як саме, порушене право, на думку скаржника, буде відновлене скасуванням постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.10.2022 №66496942. Більше того, відповідно до наказу Міністерства юстиції від 12.05.2023 №1822/5 внесено зміни до абзацу восьмого пункту 5 розділу V Інструкції. Наразі вказаним абзацом Інструкції не передбачено винесення постанови про прийняття виконавчого провадження до виконання державним виконавцем, якому воно передано.

22 лютого 2024 року від скаржника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.11.2023 року залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник Міністерства юстиції України Пата Н.О. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, судове рішення скасувати та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити, ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.11.2023 року залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження ВП №66496942 з примусового виконання рішення на підставі виконавчого листа Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.08.2021 року №175/2496/19-ц про: зобов`язання директора департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйова Олексія Володимировича або іншої посадової особи, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05 травня 2018 року на постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І. від 23 червня 2017 року, за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05 травня 2018 року прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 .

13.08.2021 року державним виконавцем Кузьменком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66496942.

У зв`язку із звільненням із займаної посади головного державного виконавця відділу Кузьменка О.С., на підставі доручення в.о. начальника відділу Заєць Т.І. від 07.06.2022 року №2, зокрема, виконавче провадження №66496942 передано для подальшого виконання головному державному виконавцю відділу Назаровцю А.Т.

26.10.2022 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №66496942 у зв`язку з тим, що

рішення фактично виконано у повному обсязі (а.с. 19-20).

11.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся до заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадима І.С. зі скаргою на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 26.10.2022 року про закінчення виконавчого провадження №66496942, оскільки дане виконавче провадження не приймалося постановою до провадження ОСОБА_3 (а.с. 21-22зв).

31.08.2023 року заступником директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.11.2022 року прийнято постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження №66496942, в якій зазначено, що при передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби на підставі письмового доручення начальника цього відділу, автоматизованою системою виконавчого провадження не передбачено технічної можливості для винесення державним виконавцем постанови про прийняття виконавчого провадження до виконання (а.с. 17-18зв).

15.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 26.10.2022 року до виконувача обов`язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Вишневського Ю.А.(а.с. 23-27зв).

10.10.2023 року виконувач обов`язків директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Вишневський Ю.А. за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 15.09.2023 року прийняв постанову про результати перевірки виконавчого провадження №66496942, в якій зазначив, що передача виконавчого провадження між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову. При цьому, технічна можливість винесення державним виконавцем постанови про прийняття виконавчого провадження у зв`язку з передачею виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби, автоматизованою системою виконавчого провадження не було передбачено (а.с. 13-15зв).

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», у разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого.

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Пунктом 5 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012року №512/5, передбачено, що основною інформаційною базою про здійснення виконавчого провадження є автоматизована система виконавчого провадження.

Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 5 розділу V Інструкції (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної постанови від 26.10.2022 року) передбачено, що виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби у разі, зокрема, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця. Передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову.

Згідно з п. 2 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 року №2432/5, виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії. У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення. Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи відповідно до шаблонів документів, переданих адміністратору Системи структурним підрозділом Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Судом встановлено, що у зв`язку із звільненням державного виконавця Кузьменка О.С., виконавче провадження №66496942 за дорученням в.о. начальника відділу Заєць Т.І. передано для подальшого виконання головному державному виконавцю відділу Назаровцю А.Т.

26.10.2022 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №66496942 у зв`язку з тим, що рішення фактично виконано у повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог скарги, оскільки в порушення норм Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012року №512/5 (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної постанови від 26.10.2022 року), головним державним виконавцем Назаровцем А.Т. не було прийнято та внесено до автоматизованої системи виконавчого провадження постанову про прийняття виконавчого провадження №66496942 до свого провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що на теперішній час Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачено винесення постанови про прийняття виконавчого провадження до виконання державним виконавцем, якому воно передано, апеляційний суд відхиляє, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються іншого періоду.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати Міністерства юстиції України по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 04 березня 2024 року.

Суддя: