Справа № 602/838/23
Провадження № 2/602/38/2024
ЛАНОВЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Тернопільської області
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"19" лютого 2024 р. м.Ланівці
Лановецький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді - Холява Л.І.,
секретар - Домчук В.І.,

розглянувши в письмовому провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ланівці цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
28 жовтня 2021 року між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги №28/10/2020-1 від 28 жовтня 2021 року. На дату звернення до суду відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов`язань щодо повернення майна (грошових коштів) без достатньої правової підстави. А тому просить суд позов задовольнити, стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості та сплачений судовий збір.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Від представника відповідачки до суду надійшла заява слухати справу в їхній відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечив.
Також, належним підтвердженням проведеної операції є платіжне доручення, виписка банку, банківська квитанція (при внесенні оплати через касу банку). Натомість позивач в якості підтвердження надав "меморіальний ордер", який очевидно не є належним доказом, бо не містить підпису та печатки банківської установи. Фактично, такий меморіальний ордер можна скласти на будь якому комп`ютері, і вказати в ньому будь-яку потрібну суму.
Зазначив, що позивачем надано Розрахунок заборгованості та Виписку по рахунку позичальника. Проте в жодному із зазначених документів немає згадок про ту суму, яку позичальник отримала від кредитора.
Вважає, що немає жодних доказів, які б підтвердили факт перерахування кредитних коштів саме на картковий рахунок, що належить відповідачу, і саме в такій сумі, як зазначає позивач.
При цьому зіслався на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 06 вересня 2017 року в справі №531/648/15-ц; 01 квітня 2020 року в справі №583/3343/19; від 06 вересня 2017 року в справі №6-2071цс16; від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19.
Окрім цього, вважає за необхідне провести загальний перерахунок заборгованості для визначення суми по процентам, зазначивши про неможливість проведення такого обрахунку, так як невідома сума кредиту, яку отримала відповідачка.
Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясував наступні обставини.
20 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір №0038207 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
В день підписання Заяви-Договору №0038207 від 20 серпня 2019 року, відповідачка отримала платіжну картку, яка відкрита згідно умов Заяви-Договору, що підтверджується Розпискою щодо отримання платіжної картки 20 серпня 2019 року.
28 жовтня 2021 року між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Паріс» був укладений договір про відступлення права вимоги №28/10/2021-1.
28 жовтня 2021 року позивачем на адресу відповідачки була направлена вимога №65/13/10-2 про усунення порушення кредитного зобов`язання.
Суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову у зв`язку з наступним.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини першої статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
Відповідно до частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідачка підтвердила свою згоду на укладання між нею та банком договору про надання комплексного банківського обслуговування фізичних осіб послуг, погодилась з умовами кредитування (суми кредиту, строком погашення, процентної ставки, штрафними санкціями тощо), що підтверджується її підписом у заяві-договорі №0038207 від 20 серпня 2019, графіку платежів (додаток №1 до заяви-договору) і паспорті споживчого кредиту.
Положеннями статті 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої та другої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статтей 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 516 Цивільного Кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не передбачено договором.
Відповідно до пп.1.1. п. 1 Договору відступлення права вимоги Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною (надалі за текстом - Кредитні договори), які укладені між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та Боржниками (надалі за текстом - Боржники/Боржник).
Підпунктом 1.2. Договору визначено відступлення права вимоги право вимоги за Кредитними договорами відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: - право вимоги основної суми заборгованості за Кредитним договором; - право вимоги суми нарахованих процентів за Кредитним договором, строк платежу по яких настав на дату укладання цього Договору; - процентів; - штрафів, пені; - сплати інших платежів. Згідно з умовами Кредитного договору, які виникли та/або можуть виникнути після укладання цього Договору, тощо.
Згідно до п.п.1.4 п. 1 Договору відступлення права вимоги, новий кредитор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за Кредитними договорами та одержує право вимагати від Боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за Кредитними договорами, які існували та існують на момент укладання цього Договору.
Що стосується стягнення комісії за договором, суд вважає, що позов в цій частині до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.
Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.
Згідно із цим Законом «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.
Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо) (пункти 3.1, 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 (у редакції чинній на момент укладення договору).
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа №6-1746цс16), Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 491/1114/15-ц).
У відповідності до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Що стосується суми вже здійснених відповідачкою платежів по комісії в розмірі 4615,40 грн, суд вважає за необхідне дану суму коштів зарахувати на погашення суми заборгованості за процентами.
В зв`язку із вищезазначеним, сума заборгованості ОСОБА_2 по сплаті кредитного зобов`язання за процентами становитиме 3527,60 грн (8143,06 грн 4615,40 грн = 3527,60 грн).
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви позивачем ТОВ «ФК «Паріс» сплачено судовий збір в сумі 2684,00 грн, при цьому суд приймає до уваги платіжну інструкцію №5594 від 30 серпня 2023 року.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1491,77 грн (55,58% з 2684, 00 гривень).
На підставі наведеного, керуючись ст. 509, 516, 526, 629, 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 280, 281, 282, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», місце знаходження м.Київ, вул.Велика Васильківська, 77 «а» до ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
за тілом кредиту - 25 280,27 грн.;
за процентами - 3527,60 грн.;
3% за користування грошовими коштами з 28 жовтня 2021 року 23 лютого 2022 року - 282,40 грн;
інфляційних втрат за період з 28 жовтня 2021 року 23 лютого 2022 року - 1260,99 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», ідентифікаційний код 38962392, 1491 гривню 77 копійок сплаченого судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішенняпитання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л. І. Холява