пр.№2/756/940/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( заочне)

20 березня 2024 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Луценко О.М.,

при секретарі - Галелюк Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якій просила суд стягнути з відповідача 1 304 446,50 грн. - суму основного боргу та 78 919, 01 грн. - штрафних санкцій за договором позики.

29.02.2024 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, зокрема просила стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 1 556 736, 60 грн. та штрафні санкції у розмірі 94 182, 60 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Даний договір було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хмарською Л. М., реєстровий №176.

Згідно п. 1 даного договору позивач ОСОБА_1 передала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі в розмірі 4 150 390 (чотири мільйони сто п`ятдесят тисяч триста дев`яносто) грн. 08 (вісім) копійок, що є еквівалентом 153 (ста п`ятдесят трьох тисяч) доларів США 35 центів відповідно до курсу НБУ на день посвідчення цього договору (один долар США 27,0026 грн.).

Згідно п. 2 договору, відповідач зобов`язувався повернути позичені грошові кошти готівкою в гривнях в строк до 22.02.2022 року включно.

Згідно п. 18 договору позики, підписами під цим договором сторони підтверджують факт передання позивачем грошей відповідачу.

Враховуючи той факт, що відповідач свої зобов`язання у встановлений договором строк не виконав, на вимоги щодо повернення грошових коштів не реагує, з метою захисту своїх майнових прав позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.

До судового засідання представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, оскільки позов підтримує та просить суд постановити рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача.

Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

22 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 4 150 390 (чотири мільйони сто п`ятдесят тисяч триста дев`яносто) грн 08 (вісім) копійок. Строк виконання обов`язку з повернення позичених коштів визначений у п. 2 Договору та датується 22.02.2022 р. включно.

Позивач у своїй позовній заяві вказала про те, що 03.07.2019 року вона одержала від відповідача грошові кошти у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, що було еквівалентом 2 617 900 (два мільйони шістсот сімнадцять тисяч дев`ятсот) гривень, що підтверджується розпискою від 03.07.2019 року.

Виходячи з цього, на момент звернення позивача до суду відповідач своє зобов`язання у повному обсязі за договором позики не виконав, оскільки не повернув позичальнику 53 703 (п`ятдесят три тисячі сімсот три) доларів США 35 (тридцять п`ять) центів.

На момент закінчення дії договору позики, а саме 23.02.2022 року, еквівалентом 53 703 (п`ятдесят три тисячі сімсот три) доларів США 35 (тридцять п`ять) центів за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим НБУ, була грошова сума у розмірі 1 556 736 (один мільйон п`ятсот п`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять шість) гривень 60 (шістдесят копійок).

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до абзацу першого статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц.

Отже, договір позики від 22 лютого 2019 року підтверджує факт отримання коштів відповідачем від позивача на суму 4 150 390 (чотири мільйони сто п`ятдесят тисяч триста дев`яносто) грн. 08 (вісім) копійок.

Аналізуючи фактично укладений між сторонами договір позики від 22.02.2019 року, обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при його укладенні відповідач погодився з його умовами.

В силу положення статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 94 182 (дев`яносто тисяч сто вісімдесят два) грн.. 60 (шістдесят) коп штрафних санкцій слід зазначити таке.

Згідно з ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 9 договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем, передбачено, що Позичальник (відповідач) не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У разі, якщо Позичальник (відповідач) своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу, а також штрафні санкції в розмірі 0, 01% (нуль цілих одна сота відсотків) за кожен день прострочення.

Враховуючи те, що основна сума боргу на момент прострочення договору позики становила 1 556 736 (один мільйон п`ятсот п`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять шість) гривень 60 (шістдесят копійок), то з 23.02.2022 р. по день подачі позовної заяви (20.10.2023 р.) кількість прострочених днів становила 605 днів. Загальний розмір штрафних санкцій у даному випадку становить 94 182 (дев`яносто тисяч сто вісімдесят два) грн.. 60 (шістдесят) коп.

Таким чином, вимога позивача про стягнення штрафних санкцій за договором позики від 19.02.2019 р. на підставі ст. 625 ЦК України та п. 9 Договору позики підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , посвідка на постійне проживання НОМЕР_3 видана 24 грудня 2015 року органом 8001, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики у розмірі 1 556 736,60 грн. та штрафні санкції за договором позики у розмірі 94 182, 60 грн., судовий збір у розмірі 13 420 грн. та судові витрати на забезпечення позову у розмірі 536, 80 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя О.М. Луценко