У Х В А Л А

18 березня 2024 року

м. Київ

справа № 753/5150/22

провадження № 61-18483ск23

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Муравлянік Олександр Сергійович, на постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, усунення перешкод у користуванні власністю та виселення,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, усунення перешкод у користуванні власністю та виселення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року позов задоволено частково.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнано право власності на цю 1/6 частку за ОСОБА_1 .

Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні майном, надати ключі від вхідних дверей житла та вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року скасовано в частині задоволення позову про припинення права власності та стягнення грошової компенсації і ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

25 грудня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Муравлянік О. С., засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року.

У касаційній скарзі заявник просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року в частині скасування рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме, запропоновано заявнику подати до суду касаційної інстанції нову редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням конкретних підстави (підстав) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та до частини третьої статті 411 ЦПК України.

26 лютого 2024 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Муравлянік О. С., на виконання вимог ухвали від 19 січня 2024 року надійшла нова редакція касаційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали від 19 січня 2024 року та не усунула недоліки касаційної скарги.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 19 січня 2024 року заявнику необхідно було подати до суду касаційної інстанції нову редакцію касаційної скарги із зазначенням конкретних підстав касаційного оскарження. Однак, у новій редакції касаційної скарги заявник не зазначила підстави касаційного оскарження відповідно до вимог процесуального закону.

Верховний Суд зазначає, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Водночас згідно із цивільним процесуальним законом оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги.

У касаційній скарзі заявник лише формально зазначає, що підставами касаційного оскарження є пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, цитує та аналізує судові рішення у справі № 753/5150/22, а також формально цитує судову практику із посиланням на певні судові рішення Верховного Суду.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права і формальне зазначення підстав касаційного оскарження, посилаючись на пункти, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, пункти, визначені частиною третьою статті 411 ЦПК України без зазначення їх належного обґрунтування не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Посилаючись на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України заявнику необхідно було зазначити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Посилаючись на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України заявнику необхідно було конкретно зазначити, які докази не були досліджені судом попередньої інстанцій.

Логіко-змістова структура тексту касаційної скарги, що стосується підстав для касаційного оскарження, зводиться до того, що заявник просто цитує текст судових рішень, ухвалених у справі № 753/5150/22, та вказує із чим у цих судових рішеннях вона не погоджується.

Формальне перелічення постанов Верховного Суду не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Заявник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, так як в іншому разі буде порушено принцип «правової визначеності».

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

З урахування викладеного, оскільки заявником недоліки касаційної скарги не усунуто, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Муравлянік Олександр Сергійович, на постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, визнати неподаною та повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко