КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року місто Київ.

Справа №760/28135/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7473/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировська О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року (у складі судді Козленко Г.О., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за заявою ОСОБА_1 до заінтересовані особи: Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про встановлення факту смерті на окупованій території

ВСТАНОВИВ

До Солом`янського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту звернулася ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просила суд:

- встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Майделіво, Покровського району, Орловської області, рф, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Макіївка, Донецької області, Україна.

В обґрунтування заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. На момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на тимчасово окупованій території.

На думку заявника факт смерті ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території підтверджується наступними документами: довідкою про причини смерті (до форми №106/у №430), виданою 19.10.2023 Державною бюджетною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5 м. Макіївки»; лікарським свідоцтвом про смерть №430, виданим 19.10.2023 ДБУ ЦПМСД №5 м. Макіївки; свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 21.10.2023 Червоногвардійським відділом РАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції «ДНР».

Факт поховання ОСОБА_3 підтверджується наявними у заявника доказами, а саме: договором-замовленням на організацію та проведення поховання №085146 від 20.10.2023, актом приймання-передачі наданих послуг №228/18 від 20.10.2023.

Проте, як зазначає заявник, вказані документи є недійсними, оскільки видані незаконним органом на тимчасово окупованій території.

ОСОБА_1 з метою реєстрації факту смерті звернулася до Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві, однак 24.11.2023 Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві відмовив у проведенні державної реєстрації смерті №911/33.9-52, оскільки для проведення державної реєстрації смерті заявником пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Встановлення факту смерті ОСОБА_3 необхідно заявниці для проведення державної реєстрації смерті матері компетентним органом виконавчої влади України, отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразку та для реалізації своїх спадкових прав.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 18 січня 2024 року, згідно поштової відмітки, направила до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судове рішення не ґрунтується на засадах верховенства права, воно необґрунтоване та незаконне.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про те, що відсутність інформації про перетин ОСОБА_3 державного кордону України у відповідному пункті пропуску не дає підстав вважати, що людина померла на тимчасово окупованих територіях.

Зазначає, відсутність такого перетину юридичного значення для встановлення факту смерті не має, зважаючи на те, що такий факт підтверджується наступними документами:

Довідкою про причини смерті (до форми №106/у № 430), виданою 19.10.2023 Державною бюджетною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Макіївки»,

Лікарським свідоцтвом про смерть № 430, виданим 19.10.2023 ДБУ ЦПМСД № 5 м. Макіївки,

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 21.10.2023 Червоногвардійським відділом РАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції «ДНР»,

Договором-замовленням на організацію та проведення поховання №085146 від 20.10.2023.

Актом приймання-передачі наданих послуг №228/18 від 20.10.2023.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

В судове засідання учасники справи не з`явились, були належно повідомлені про час, день та місце розгляду справи. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала клопотання, яким просила розгляд апеляційної скарги провести без скаржника та її представника.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1-5 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Згідно ч.1,ч.2, ч.5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що відповідно до довідки від 27.02.2017 №1767 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є АДРЕСА_2 . З огляду на зазначене в суду виник сумнів щодо смерті останньої на тимчасово окупованій території.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1,ч. 2,ч.3, ч. 4 ст. 317 ЦПК заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого 03.05.1967.

Заінтересована особа ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , виданого 12.12.1987.

Згідно з довідкою від 27.02.2017 №1767 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є АДРЕСА_2 , одночасно вказана адреса є адресою місця реєстрації сина померлої.

Відповідно до лікарської довідки про смерть (форма 106/у) №430 від 19.10.2023, виданої ДБУ ЦПМСП №5 м. Макіївка, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За даними довідки про причину смерті (до форми №106/у) №430 від 19.10.2023 причиною смерті ОСОБА_3 є хронічна серцево-судинна недостатність ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз.

20.10.2023 між ОСОБА_1 та Державною корпорацією «Ритуал» (ДНР 83058, м. Донецьк, вул. Лівобережна, буд. 94 А) було укладено договір №085146 на організацію та проведення поховання. Надання послуг з поховання підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг №228/18 від 20.10.2023.

21.10.2023 Червоногвардійським відділом РАЦСу Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 .

24.11.2023 Солом`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 , оскільки останньою для проведення державної реєстрації пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про те, що відсутність інформації про перетин ОСОБА_3 державного кордону України у відповідному пункті пропуску не дає підстав вважати, що людина померла на тимчасово окупованих територіях.

Такі обставини підтверджуються наданими заявником доказами, а саме: Довідкою про причини смерті (до форми №106/у № 430), виданою 19.10.2023 Державною бюджетною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Макіївки», Лікарським свідоцтвом про смерть № 430, виданим 19.10.2023 ДБУ ЦПМСД № 5 м. Макіївки, Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 21.10.2023 Червоногвардійським відділом РАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції «ДНР», Договором-замовленням на організацію та проведення поховання №085146 від 20.10.2023, Актом приймання-передачі наданих послуг №228/18 від 20.10.2023.

Отже заявником ОСОБА_1 надано суду докази на підтвердження вказаних вище обставин, якими останній обґрунтовує вимоги своєї заяви.

Встановлення вказаного факту заявнику необхідно для оформлення у встановленому законом порядку свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , з метою реалізації спадкових та інших прав.

Так, є загальновідомим, що Донецька область відповідно до законодавства України є тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до п.8 ч.1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Видані на тимчасово окупованій території України документи про смерть відповідно до закону є недійсними і не можуть бути підставою для реєстрації смерті в позасудовому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану.

В Україні органами державної реєстрації актів цивільного стану смерть ОСОБА_3 не реєструвалась.

Від встановлення факту смерті ОСОБА_3 залежить реалізація майнових прав заявника ОСОБА_1 .

Отже з метою захисту прав ОСОБА_1 передбачених законом, заява останньої підлягає задоволенню, оскільки іншого порядку встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, окрім судового, законом не встановлено.

Колегія суддів, враховуючи яке значення, має встановлення факту смерті ОСОБА_3 для реалізації прав заявника, як виняток, бере до уваги медичне свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме відомості, що містяться у вказаних документах, та підтверджені в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами по справі.

При оцінці наданих заявником документів як доказів у цій справі, колегія суддів враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Також колегія суддів приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне зауважити, що відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України суд зобов`язаний під час розгляду справ окремого провадження сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно ст. 49 ЦК України щодо реєстрації актів цивільного стану зазначено, що реєстрації актів цивільного стану проводиться відповідно до закону.

Згідно ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.

Вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог.

Згідно з положеннями статей 5, 18 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях", діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Питання особливостей здійснення провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначенні положеннями статті 317 ЦПК України.

Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана, зокрема, родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Водночас суд зауважує, що згідно з частиною другою статті 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Крім того, судам під час розгляду справ зазначеної категорії необхідно також брати до уваги практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, це стосується висновків ЄСПЛ, зроблених у справах проти Туреччини ("Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії ("Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "llascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди мас бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Статтею 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За правилами ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду про відмову в задоволенні вимог заяви з наведених у тексті оскаржуваного рішення підстав є помилковими, до яких суд дійшов з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставами для його скасування та ухвалення у справі нового судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 , крім того такі висновки є надмірним формалізмом у трактуванні процесуального законодавства, не відповідають загальним засадам цивільного провадження, що є неправомірним обмеженням права особи на справедливий суд, яке передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Водночас колегія суддів також зауважує, що вирішуючи цю справу суд без врахування обставин щодо ведення на території України бойових дій та перебування міста м. Макіївка у тимчасовій окупацій РФ, підійшов до оцінки обставин справи занадто формально, фактично позбавивши заявника можливості захистити свої законні права та інтереси.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляціним судом встановлено, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам та наданим доказам, суд порушив норми процесуального права, що стало наслідком ухвалення незаконного рішення , а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 364, 376, 382, 383 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, стать жіноча, уродженки с. Майделіво, Покровського району, Орловської області, рф, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Макіївка, Донецької області, Україна, у віці 85 років, причина смерті «хронічна серцево-судинна недостатність ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська