ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/423/23 Номер провадження 22-ц/814/631/24Головуючий у 1-й інстанції Семенова Л.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 серпня 2023 року у складі судді Семенової Л. М.

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 серпня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаною заявою в порядку окремого провадження на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що із поданої до суду заяви вбачається спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження відповідно до положень статей 27, 175, 177 ЦПК України.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що неможливо встановити власників та користувачів веб-сайту «Кременчук.TODAY», які поширили недостовірну і неправдиву інформацію, тому відповідно до частини четвертої статті 277 ЦК України особа, особисте немайнове право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування в порядку окремого провадження.

Зазначає, що оскаржувана ухвала не містить фактичних даних, згідно яких суд дійшов до переконання про наявність спору про право та необхідність подання позовної заяви з визначенням відповідачів у справі і в такий спосіб, відмовляючи у доступі до правосуддя.

Відмова суду у прийнятті заяви, оформленої відповідно до вимог чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, згідно пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

По справі встановлено, що 24.01.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області із заявою в порядку окремого провадження про встановлення юридичного факту поширення недостовірної інформації та її спростування шляхом опублікування рішення суду в найближчому номері газети «Кременчуцькі новини».

Заява обґрунтована тим, що у мережі Інтернет на веб-сайті «Кременчук.TODAY», доступ до якого є вільним, у статті під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_1 » невідомими особами була поширена інформація стосовно родини ОСОБА_5 , яку заявники вважать такою, що не відповідає дійсності, є негативною, порушує їх честь, гідність та перешкоджає діловій репутації.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за вказаною заявою, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що особа, яка поширила інформацію невідома, що виключає можливість розгляду даної заяви за правилами окремого провадження.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Згідно частини сьомої статті 19, частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням суб`єктивного права фізичної особи за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Підстави та порядок спростування недостовірної інформації регламентує стаття 277 ЦК України.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Отже, згідно абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК України судовий захист особистих немайнових прав фізичної особи внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації здійснюється шляхом встановлення судом за заявою заінтересованої особи факту неправдивості цієї інформації та її спростування. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV «Окреме провадження» ЦПК України. У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власник вебсайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

У даній справі заявники звернулися до суду на підставі абзацу 3 частини четвертої статті 277 ЦК України в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту недостовірності інформації, розміщеної у статті на веб-сайті «Кременчук.TODAY», посилаючись на те, що особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також власник інтернет видання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » невідомі.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що підставою для відмови у відкритті провадження є те, що заявниками не було зазначено автора відповідного матеріалу та власника веб-сайту та не обґрунтовано неможливість отримання вказаної інформації.

Проте поза увагою місцевого суду залишилось те, що Звітом від 22.02.2022 за № 90/2022-ЗВ, проведеним ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сайту http//kremen.todey, що включає досліджувану веб-сторінку, на якій була розміщена стаття відносно заявників, було встановлено, що відомості про реєстранта доменного імені « ІНФОРМАЦІЯ_2 » скриті, тобто встановити власників та користувачів веб-сайту та осіб, які поширили недостовірну інформацію в статті неможливо.

У поданій заяві про встановлення юридичного факту заявники посилалися на вказаний Звіт, його копія була долучена до заяви.

Таким чином, саме відсутність відомостей про особу, яка поширила недостовірну інформацію, і є підставою для розгляду заяви про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування у порядку окремого провадження за правилами, визначеними розділом IV ЦПК України, на що вказують заявники.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження судом буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного, помилкового висновку про наявність спору про право та безпідставно відмовив у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення юридичного факту недостовірності інформації та її спростування.

У зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, а апеляційна скарга відповідно підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 серпня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному поряду не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна