УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року

м. Київ

справа № 127/19766/23

провадження № 61-4005ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2024 року, позов задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що наявні підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

19 березня 2024 року ОСОБА_4 , яка діє від імені ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» направила на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2024 року у вказаній справі.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні мав застосувати висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 522/3680/22.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Суд установив, що ОСОБА_2 перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із ОСОБА_5 в період з серпня 2018 року по липень 2020 року. У них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 19 жовтня 2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 3588 від 19 жовтня 2018 року.

Сторони протягом тривалого часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати із матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно із довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію № 462 від 07 червня 2023 року, яка видана міським комунальним підприємством «Управляюча компанія «Київська», ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У житловому приміщенні без реєстрації проживає 2 особи: ОСОБА_2 - власник квартири, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - син.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 29 листопада 2021 року № 335 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із договором дарування від 04 листопада 2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О. М. і зареєстрований в реєстрі за № 1384, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Із довідки про доходи від 07 червня 2023 року № 02-28/40 відомо, що ОСОБА_2 працює з 01 вересня 2023 року в КЗ «Вінницький ліцей № 29».

Згідно із довідкою від 06 червня 2023 року № 05.1.11/67, яка видана ОСОБА_2 її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово зарахований до КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 26 Вінницької міської ради», відвідує групу № 2 для дітей середнього дошкільного віку. Мама хлопчика регулярно приводить і забирає сина із закладу, постійно цікавиться життям групи та садочка, бере участь в анкетуваннях, акціях. ОСОБА_6 завжди охайно одягнений, доглянутий та чистий. Довідка підписана завідувачем Юлією Короленко та вихователями середньої групи № 2: Оленою Козинець і Оленою Гулько .

Відповідно до довідки від 21 квітня 2023 року № 05.1.11/41, яка видана ОСОБА_1 про те, що його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово зарахований до КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 26 Вінницької міської ради», відвідує групу № 2 для дітей середнього дошкільного віку і відвідує його по теперішній час. З перших днів батько приводив та забирав дитину. ОСОБА_1 тісно співпрацює з педагогами закладу з питань навчання та виховання дитини, цікавиться життям групи та садочка, приймає активну участь у житті сина. ОСОБА_6 завжди доглянутий, розвинутий відповідно до віку, комунікативний та активний. Довідка підписана завідувачем Юлією Короленко та вихователями середньої групи № НОМЕР_2 Оленою Козинець і Оленою Гулько .

Згідно із протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12 січня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до поліції із заявою, якою просила прийняти міри до ОСОБА_1 , який вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображав нецензурною лайкою, погрожував звільненням з роботи та переслідує її.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2023 року, що набрало законної сили 29 червня 2023 року, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Відповідно до витягу із протоколу № 23 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради від 25 липня 2023 року при розгляді комісією заяви ОСОБА_1 про необхідність визначення способів його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, присутніми були: батько дитини ОСОБА_1 , який пояснив, що мати ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною; мати ОСОБА_2 , яка стверджувала, що не чинить батькові перешкод у спілкуванні із сином.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 03 серпня 2023 року № 1889 «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини» визначені способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2023 року, що набрала законної сили 07 лютого 2023 року, адміністративна справа відносно ОСОБА_1 закрита в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до відповіді Крижопільського відділу ДВС у Тульчинському районі Вінницької області від 27 квітня 2023 року № 7749 станом на 27 квітня 2023 року на виконанні у відділі немає виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 .

У висновку про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , наданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради від 05 жовтня 2023 року № 01/00/011/60346, вказано, що він має рекомендаційний характер, та з урахуванням відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне визначати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_2

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 9 Конвенції на держави-учасниці покладається обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначать відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Тобто права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Верховний Суд зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У рішенні від 19 вересня 2019 року у справі «Andersena v. Latvia», заява № 79441/17, Європейський суд з прав людини зазначив, що «найкращі інтереси дитини» не можуть розумітися однаково, незалежно від того, чи розглядає суд запит про повернення дитини відповідно до Гаазької конвенції або постанову про опіку або батьківські права. Національні суди, відхиляючи певну інформацію і докази, що стосуються конкретного розгляду, не можуть вважатися такими, що проігнорували найкращі інтереси дитини.

У постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 146/346/22 (провадження № 61-9548св23) зазначено, що «Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У справі, яка переглядається, суди обґрунтовано не погодились з висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки такий має недоліки в його оформленні, є недостатньо обґрунтованим, а також має рекомендаційний характер».

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів малолітнього ОСОБА_3 , 31 серпня 2018 року, встановлення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її найкращим інтересам, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про встановлення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися вкрай неприязні стосунки, сторони конфліктують між собою, що негативно впливає на їх малолітню дитину.

Разом з тим, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, правильно не погодився з висновком органу опіки та піклування, оскільки він суперечить інтересам малолітньої дитини та має рекомендаційний характер.

У постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 757/555/22 зазначено, що саме по собі пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю та подальше оскарження відповідачем рішення про задоволення цього позову в апеляційному порядку дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини.

Верховний Суд наголошує на тому, що відсутність задокументованих заперечень з боку батька щодо проживання дитини разом з матір`ю на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в такій справі.

Посилання заявника на висновки, сформульовані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 522/3680/22, є необґрунтованим, оскільки у цих справах правовідносини не є подібними до справи, про перегляд якої подано касаційну скаргу.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 та постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 522/3680/22 зазначено, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Враховуючи викладене, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Отже, у цій справі встановлено, що існує спір про визначення місця проживання дитини, а тому підстави для закриття провадження у цій справі відсутні.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Наведені норми закону та позиція Верховного Суду дають підстави для висновку про законність оскаржуваного судового рішення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров