Справа № 473/37/24
РІШЕННЯ

іменем України

"25" березня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В., відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 20 серпня 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ОСОБА_1 договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2268589.

Відповідно до договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 700 грн зі строком користування коштами протягом 30 днів до 19 вересня 2021 року, яка в свою чергу зобов`язалася вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,14 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом первісного строку кредитування, а в разі пролонгації строку кредитування (за ініціативою позичальниці або автопролонгації за визначених у договорі умов) проценти в межах нового строку кредитування підлягають до нарахування за ставкою 1,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.

15 липня 2022 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ТОВ «Росвен Інвест Україна» договір факторингу №2-15072022, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №2268589 від 20 серпня 2021 року.

Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 35 096 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом 10 700 грн;

- заборгованість за процентами 24 396 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі.

24 січня 2024 року від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка позовні вимоги визнала частково в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 10 700 грн та заборгованості за процентами у розмірі 12 617,44 грн, вказуючи на те, що:

- позивач не надав належних доказів на підтвердження факту відступлення первісним кредитором ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату права грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №2268589 від 20 серпня 2021 року;

- договірні проценти нараховані кредитором з порушенням умов кредитного договору, а саме в межах первісно встановленого строку кредитування (з 11 вересня 2021 року до 19 вересня 2021 року) застосовано процентну ставку в 1,90 % на день замість зниженої ставки у розмірі 1,14 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом;

- проценти нараховані кредитором з порушенням вимог Закону України від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг», яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та передбачено, що розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати 1 %.

В судове засідання представник позивача не з`явився, проте у позові просив про розгляд справи без його участі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.

Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема суд встановив, що 20 серпня 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ОСОБА_1 договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2268589.

Відповідно до договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 700 грн зі строком користування коштами протягом 30 днів до 19 вересня 2021 року, яка в свою чергу зобов`язалася вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,14 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом первісного строку кредитування, а в разі пролонгації строку кредитування (за ініціативою позичальниці або автопролонгації у разі неповернення позичальницею кредиту протягом встановленого строку кредитування) проценти в межах нового строку кредитування підлягають до нарахування за ставкою 1,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.

15 липня 2022 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ТОВ «Росвен Інвест Україна» договір факторингу №2-15072022, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №2268589 від 20 серпня 2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальниця підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Факт укладення кредитного договору, погодження його умов та отримання позичальницею кредитних коштів не оспорювався жодною зі сторін.

Таким чином, ОСОБА_1 набула статусу, прав та обов`язків позичальниці у кредитних правовідносинах з ТОВ «Лінеура Україна».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Також відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

За встановленого, з укладенням 15 липня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» договору факторингу №2-15072022, права та обов`язки первісного кредитора за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №2268589 від 20 серпня 2021 року, перейшли до позивача.

Факт укладення договору факторингу та переходу прав та обов`язків кредитора повністю підтверджуються матеріалами справи, в тому числі, крім самого договору, копією реєстру боржників №1 до договору факторингу №2-15072022 від 15 липня 2022 року (який є частиною договору).

З матеріалів справи вбачається, що позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Проте суд не в повній мірі погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів у зв`язку з наступним.

Як вже встановлено раніше, за умовами кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1,14 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом первісного строку кредитування, а в разі пролонгації строку кредитування (за ініціативою позичальниці або автопролонгації у разі неповернення позичальницею кредиту протягом встановленого строку кредитування) проценти у межах нового строку кредитування підлягають до нарахування за ставкою 1,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом (п.п. 1.4.1, 1.4.2 договору).

Підставами для здійснення пролонгації строку кредитування за ініціативою позичальниці є прийняття відповідного рішення кредитором за наслідками подання нею відповідної пропозиції та сплати нарахованих процентів (п.п. 4.1.1-4.1.4 договору).

Згідно п. 4.1.5 кредитного договору новий строк кредиту розраховується з дня, наступного за днем вчинення позичальницею дій згідно п.п. 4.1.2-4.1.3 договору.

З матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості вбачається, що 10 вересня 2021 року ОСОБА_1 вчинила передбачені п.п. 4.1.1-4.1.3 договору дії, направлені на зміну строку кредитування шляхом пролонгації, зокрема у повному обсязі сплатила нараховані проценти.

Таким чином, з урахуванням умов договору (п. 4.1.5) сторони кредитного договору узгодили між собою, що з 11 вересня 2021 року розпочався новий строк кредитування позичальниці (пролонгація договору).

Тобто, дії ТОВ «Лінеура Україна» щодо нарахування з вказаної дати процентів за стандартною процентною ставкою (1,90 % на день) повністю узгоджуються з умовами кредитного договору, а тому доводи про протилежне в цій частині не заслуговують на увагу.

Проте, при нарахуванні процентів з 20 серпня 2021 року до 09 січня 2022 року (за 143 дні користування кредитом), ТОВ «Лінеура Україна» не врахувало умови п. 4.2.5 кредитного договору про те, що загальна кількість автопролонгацій за договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Якщо при наступній пролонгації строку кредитування загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати процентів вважається таким, що настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Водночас у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За встановленого, нарахування договірних процентів поза межами строку кредитування (120 днів), тобто після 17 грудня 2021 року не відповідало умовам договору.

Таким чином, до нарахування підлягали договірні проценти за період з 20 серпня 2021 року до 17 грудня 2021 року (за 120 днів кредитування), що, згідно розрахунку заборгованості, становить 19 720,10 грн.

При цьому позивач не заявляє окремих вимог щодо застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальницею грошового зобов`язання, а тому такі вимоги не є предметом судового розгляду.

Що стосується доводів відповідачки про те, що проценти нараховані кредитором з порушенням вимог Закону України від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг», яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та передбачено, що розмір денної процентної ставки за споживчими кредитами не повинен перевищувати 1 %, то в цій частині слід зазначити, що вказаний Закон набрав чинності лише 24 грудня 2023 року, крім цього згідно п. 5 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень дія пункту 5 розділу I цього Закону (яким встановлено обмеження денної процентної ставки за споживчими кредитами в 1 %) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом виключно у разі, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

За встановленого, оскільки кредитний договір від 20 серпня 2021 року №2268589 припинив свою дію 18 грудня 2021 року, тобто до набрання чинності Законом від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ, а тому встановлені в ньому обмеження денної процентної ставки не поширюються на спірні правовідносини.

Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» слід стягнути 30 420,10 грн кредитної заборгованості, що утворилася станом на 18 грудня 2021 року, в тому числі:

- 10 700 грн заборгованості за кредитом;

- 19 720,10 грн заборгованості за процентами (нарахованими за період з 20 серпня 2021 року до 17 грудня 2021 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» (згідно розміру задоволених вимог) також слід стягнути 2 326,49 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6; ) заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2268589 від 20 серпня 2021 року, що утворилася станом на 18 грудня 2021 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 10 700 (десять тисяч сімсот) гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 20 серпня 2021 року до 17 грудня 2021 року) у розмірі 19 720 (дев`ятнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень 10 копійок, а всього в загальному розмірі 30 420 (тридцять тисяч чотириста двадцять) гривень 10 копійок, а також в повернення 2 326 (дві тисячі триста двадцять шість) гривень 49 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2024 року.

Суддя: О.В. Вуїв