Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року смт.Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого - судді Кравченко О.Ю.,

за участі: секретаря судового засідання Хорольської І.П.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у 1982 році він отримав земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, який в подальшому збудував, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом всього часу проживання у житловому будинку разом зі своєю дружиною, робив ремонт у ньому, будував господарські споруди. Крім того, систематично сплачує комунальні послуги.

При оформленні документів виявилося, що в договорі про передачу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку було зазначено адресу: АДРЕСА_2 . За цією адресою вже зареєстровано право власності за іншою особою, що підтверджується інформацією з ДРРП, номер інформаційної довідки 347839672. На підставі цього позивач отримав рішення виконкому Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 28.09.2023 року №1147 про зміну адреси житлового будинку: АДРЕСА_1 .

З метою оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами позивач звертався до Магдалинівської селищної ради, проте отримав відмову, оскільки наразі це не входить до їх повноважень.

Статтею 344 ч.1 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

На підставі наведеного позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 61,6 кв.м, житловою площею 35,5 кв.м., житловий будинок А1-1; прибудова а2; вбиральня Б, колодязь - №1, огорожа - №2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справи без участі представника селищної ради та прийняти рішення згідно вимог Закону.

Вислухав пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на правах особистої власності від 17.09.1972 року, засвідченого нотаріусом Магдалинівської нотаріальної контори 26.12.1972 року (реєстровий номер 81), Магдалинівською селищною радою народних депутатів надана земельна ділянка площею 700 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , для будівництва будинку жилою площею 36 кв.м (а.с.6-7).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 28 вересня 2023 року №1147, змінено адресу нерухомого майна житлового будинку, що належить ОСОБА_1 , з АДРЕСА_2 на адресу з наступними реквізитами: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 06.07.1981 року, що підтверджується копією його паспорту та витягом з реєстру територіальної громади від 01.12.2023 року (а.с.4-5).

Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» 25 жовтня 2023 року на замовлення позивача ОСОБА_1 , домоволодіння складається із: житлового будинку (літ А1-1) загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м. (побудований у 1979 році), прибудови літ.а2, площею 18,3 кв.м. (побудована у 1980 році), вбиральні літ.Б площею 1 кв.м (побудована у 1979 році), колодязя, огорожі, літ.№1, №2 (рік побудови не вказаний) (а.с.13-15).

З інформаційної довідки КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 06.11.2023 року №564/02-23 вбачається, що право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , в КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» не зареєстровано (а.с.19).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 347825854 від 25.09.2023 року, право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.21).

Крім того, позивачем ОСОБА_1 22 вересня 2023 року укладено з Магдалинівським водопровідно-каналізаційним господарством» договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16-18).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісне володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз.2 ч.3 ст.344 ЦК України): не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Разом з цим, добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Вказаний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28.04.2020 року у справі № 552/1354/18.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи, на вказані висновки Верховного Суду, викладені в зазначених постановах, виключається можливість набуття позивачем ОСОБА_1 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у власність за набувальною давністю.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном.

Позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Разом з тим, під час розгляду справи позивач не надав доказів, а матеріали справи таких не містять про те, що він володіє спірним домоволодінням не за волею власника і не знав хто є власником, оскільки позивач у позовній заяві зазначає, що саме він отримав земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, який в подальшому збудував, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Отже, встановлені судовим розглядом обставини свідчать про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 для позивача не є чужим майном, або майном, власник якого невідомий, а сама по собі відсутність правовстановлюючих документів та відсутність державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно не можуть бути підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Факт тривалого проживання позивача у спірному будинку, утримання його в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги також не є підставою для виникнення у нього права власності на це майно за набувальною давністю.

Враховуючи положення статей 335 і 344ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, враховуючи відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, недоведеність того факту, що позивач не знав та не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, суд не має законних підстав для задоволення заявленого позову.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на зазначене у позовній заяві майно задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ч.2 ст.141 ЦК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач Магдалинівська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, , місцезнаходження: 51100, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт.Магдалинівка, вул.Центральна, буд.46.

Повний текст рішення суду складений 26 березня 2024 року.

Суддя О.Ю.Кравченко