Справа № 131/1576/23
Провадження № 2/131/531/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2024 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Олексієнка О.Ю.,

за участю секретаря судових засідань Болотової Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , діючої у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди завданої злочином,-

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_5

представник відповідача ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , діюча у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом в якому вказала, що 16.07.2017 року водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Форд-Мондео д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі Житомир - Могилів-Подільський зі сторони м. Житомир в сторону м. Калинівка, в селі Корделівка Калинівського району, в порушення вимог ПДР України здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення в ліву частину автомобіля ВАЗ - 21099 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , після чого з автомобілем Фольксваген Пасат д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 та автомобілем Мітсубісі Паджеро під керуванням ОСОБА_9 .

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Калинівського районного суду від 01.04.2021 року відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження - закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - залишено без розгляду.

Таким чином, під час судового розгляду вказаної кримінальної справи була достовірно і беззаперечно встановлена вина відповідача у заподіянні позивачеві матеріальної та моральної шкоди.

В результаті даної ДТП позивач отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 182 від 07.12.2017 року у ОСОБА_1 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа, перелом передніх стінок обох гайморових пазух, перелом середньої ділянки обличчя зі зміщенням, перелом лівої плечової кістки зі зміщенням.

Під час вчинення ДТП в автомобілі позивача, окрім неї та її чоловіка, знаходились їх малолітні діти, 2008 та 2010 року народження. Вони також постраждали, отримали стресовий посттравматичний розлад та легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та ссадин.

Факт отримання позивачкою та дітьми тілесних ушкоджень підтверджується виписками з лікарні, виписками з історії хвороби стаціонарного хворого. З копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №013330 вбачається, що ОСОБА_1 стала інвалідом 3 групи.

Внаслідок вказаного ДТП ОСОБА_1 та її дітям була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та психологічних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Оскільки позивач перенесла ряд складних операцій, досить тривалий час не могла рухатися без сторонньої допомоги.

У період, коли трапилася ДТП, дітям ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було відповідно 9 та 7 років. Психологічна травма та посттравматичний шок, отримані при аварії, вплинули на їх навчання у школі, відвідування спортивних занять та секцій. Крім цього, вони були значно обмежені у спілкуванні з однолітками, боялися самостійно ходити по вулиці та сідати в автомобілі. ОСОБА_1 була змушена постійно приймати знеболюючі та заспокійливі препарати, діти також були вимушені приймати заспокійливі медпрепарати. Все це призвело до порушення їх звичайного укладу життя, оскільки позивач та діти відчували постійні головні болі, слабкість, нудоту, були пригніченими та морально нестабільними, що, в свою чергу, негативно вплинуло на стосунки з рідними. ОСОБА_1 періодично вимушена була звертатися за консультацією лікарів з приводу психічного стану здоров`я дітей.

Окрім вищевказаного, моральна шкода проявилася в душевних і фізичних стражданнях, викликаних подією ДТП, порушенням звичного способу життя, тривалим стаціонарним лікуванням та подальшій реабілітації, погіршення фізичного та морального здоров`я, сильних фізичних болях, які також порушують сон.

Відповідач жодного разу не цікавився здоров`ям ОСОБА_1 , не надав їй жодної допомоги.

Тому розмір нанесеної позивачеві моральної шкоди вона оцінює в 100 000 грн., розмір нанесеної моральної шкоди її двом дітям оцінює по 100 000 грн. на кожну дитину.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

12 січня 2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_12 , в якому вона зазначає, що Відповідач заперечує проти задоволення даного позову, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач стверджує, що діти отримали стресовий посттравматичний розлад та легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та садни їх моральна шкода полягає у фізичному болю та психологічних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Представник відповідача зазначає, що жодних доказів стверджуваного до позовної заяви не додано. Не доведено і того, що позивач періодично зверталася за консультацією лікарів з приводу психічного стану здоров`я її дітей.

Тілесних ушкоджень діти під час ДТП не отримали, що вбачається з Постанови про приєднання до справи речових доказів від 19.08.2017 року Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, де вказано «... діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тілесні ушкодження не отримав та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесних ушкоджень не отримав, але направлений дитячу обласну лікарню м. Вінниця для консультації».

З огляду на наведене твердження про моральну шкоду завдану фізичним болем не підтверджено.

Не підтверджуються доказами також їх психічні страждання, отримання психологічної травми та посттравматичного шоку, тим більше таких, що вплинули на навчання у школі, відвідування спортивних занять та секцій, обмеження у спілкуванні з однолітками, страх ходити по вулиці та сідати в автомобілі.

Всі ці «прояви» є лише твердженнями позивача, що є вирішальним, оскільки суд не може приймати рішення на припущеннях.

Так, до матеріалів справи на доказ наведених позивачем обставин надано виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , датовані 26.07.2023 року.

Дані виписки видані у 2023 році, підписані лікарем без зазначення прізвища, ім`я, по-батькові та без заповнення граф відповідної форми виписки.

Окрім того, слід звернути увагу на зміст даних виписок . Зокрема, у пункті 7 вказано, що зі слів матері ОСОБА_1 вона звернулася з дитиною 31.10. 2017 р. до сімейного лікаря зі скаргами на головний біль, неспокій, тривожність (виписка ОСОБА_3 ). Діагноз попередній: неврастенія (після ДТП). Консультативний висновок невропатолога (01.11.2017), стресовий посттравматичний розлад тощо (виписка ОСОБА_3 ).

З описаної вище виписки вбачається, що всі скарги записано зі слів матері із посиланням на консультативний висновок невропатолога 2017 року, який до матеріалів справи не додано і який не може бути належним доказом, оскільки невропатолог не є спеціалістом відповідного профілю - психіатрії.

Аналогічні зауваження існують також і до виписки другої дитини ОСОБА_2 , датованої того ж дня.

Окрім того, вказані виписка ОСОБА_3 та виписка ОСОБА_13 оформлені в порушення вимог Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (Інструкція).

Так, Інструкція визначає порядок заповнення форми первинної облікової документації № 027/о Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (Форма № 027/о).

Пунктом 2 Інструкції встановлено, що Форма № 027/о заповнюється лікарями закладів охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу, при направленні хворого на консультацію в інші заклади охорони здоров`я, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці або у випадку смерті хворого.

Цією Інструкцією також передбачено заповнення лікарем всіх відповідних граф - пунктів Форми № 027/о.

В обох виписках (Формах № 027/о) не вказано найменування і адресу закладу, куди направляється виписка, чим порушено вимоги Інструкції щодо заповнення Форми № 027/о; не заповнено пункт 5, де вказуються: в амбулаторно-поліклінічному закладі - дата (число, місяць, рік) початку захворювання та направлення у стаціонар (на консультацію); у стаціонарі - дата надходження та виписки (смерті) зі стаціонару, чим порушено пункт 5 Інструкції; не вказано повний діагноз, чим порушено пункт 6 Інструкції, де вказуються повний клінічний діагноз основного захворювання, супутні захворювання та ускладнення, які виникли під час стаціонарного (амбулаторного) лікування тощо.

Відтак, вказані виписки є неналежними доказами, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування.

Також відмічає, що жодного медичного документу від психіатра, про проходження періодичного огляду, як стверджує позивач, до матеріалів позовної заяв не додано. Не додано взагалі доказів про звернення до психіатра. Відтак не є обґрунтованим і вживання будь-яких ліків, а також доказів того, що такі ліки призначені обґрунтовано відповідним спеціалістом і не стали причиною погіршення навчання дітей тощо.

Так, Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.02.2016 №121 затверджено Уніфікований клінічний протокол первинної, вторинної (спеціалізованої) та третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги (УКПМД) «Реакція на важкий стрес та розлади адаптації. Посттравматичний стресовий розлад».

Даний протокол розроблений з урахуванням сучасних вимог доказової медицини, розглядає особливості проведення діагностики та лікування пацієнтів з посттравматичним стресовим розладом (ПТСР) в Україні з позиції забезпечення наступності етапів медичної допомоги.

Протокол призначений для: лікарів загальної практики-сімейних лікарів, лікарів- терапевтів, лікарів-терапевтів дільничних, лікарів-педіатрів, лікарів-педіатрів дільничних, лікарів-психіатрів, лікарів-психіатрів дитячих, лікарів судово-психіатричних експертів, лікарів-психотерапевтів, лікарів психологів, практичних психологів, психологів, лікарів, що провадять господарську діяльність з медичної практики як фізичні особи-підприємці, медичних сестер та інших медичних працівників; пацієнтів, які постраждали від психотравмуючих подій, мають гостру реакцію на стрес та розлади адаптації (пункт 1.3. Протоколу).

Протокол має паспорту частину і передбачає встановлення таких діагнозів, як: Гостра реакція на стрес, Посттравматичний стресовий розлад, Розлади адаптації. При цьому, пунктом 1.2. встановлено коди стану або захворювання відповідно до МКХ-10: Гостра реакція на стрес (Г43.0), Посттравматичний стресовий розлад (Г43.1), Розлади адаптації (Г43.2), Короткочасна депресивна реакція (Г43.20), Пролонгована депресивна реакція (Г43.21), Змішана тривожна і депресивна реакція (Г43.22), 3 переважанням емоційних порушень (Г43.23), 3 переважанням порушень поведінки (Г43.24), Змішаний розлад емоцій і поведінки (Г43.25), Інші реакції на важкий стрес (Г43.8), Реакція на важкий стрес, неуточнена (Г43.9).

Не додано до справи також і доказів того, що стан дітей не викликаний іншими обставинами, тобто нічим не встановлений причинно-наслідковий зв`язок між невропатологічними (а не психічними) проявами дітей і ДТП 2017 року. Аналогічно не встановлений причинно-наслідковий зв`язок ДТП і погіршення навчання дітей у школі, відвідування спортивних занять та секцій. Не доведено навіть самі факти погіршення навчання, обмеження у спілкуванні з однолітками, страху ходити по вулицях та сідати в автомобілі. У жодному документі такі прояви не вказані, окрім як у позовній заяві.

Більше того, є багато факторів, що впливають як на рівень успішності дітей у навчанні, так і на їх розвиток у секціях та спорті, на спілкування з однолітками тощо.

В даному випадку, для обґрунтування позовних вимог обов`язковим є підтвердження їх належними, достовірними та достатніми доказами, а саме факту наявності ушкодження здоров`я, для чого не достатньо однієї виписки 2023 року складеної зі слів матері. Обов`язковим є доказ впливу такого ушкодження здоров`я на спосіб життя, настрій, страхи та навчання. Обов`язковим є доказ причинно-наслідкового зв`язку із відповідними проявами та фактором, який позивач вважає травматичним, а даному випадку ДТП.

Окрім того, постравматичний розлад класифікують за 4 видами, а саме як гострий, хронічний, деформаційний і відстрочений. Також, виділяють 3 стадії ПТСР: гостра, хронічна і відстрочена. Кожний вид та стадія мають свої ознаки, перебіг, прояви і тривалість. Відповідно медичні документи не можуть обмежуватись лише випискою, що її надано позивачем, оскільки остання не містить інформації щодо анамнезу, огляду та відповідних висновків вузького спеціаліста.

Судово-медичної експертизи для виявлення стану дітей після ДТП також не проведено, потерпілими у справі їх не визнано, відповідно і страхове відшкодування їм, як постраждалим не виплачено.

Вбачається відсутність доказів лікування дітей саме від посттравматичного розладу, також відсутні докази збереження такого стану та тривалість його перебігу, періоду в який такі розлади проявлялись, а також їх зв`язку з ДТП чи впливу на розвиток і навчання.

Окрім того, про наявність впливу ДТП на дітей та ушкодження їхнього здоров`я позивач заявляє вперше у 2023 році. З позову, що подався раніше, у 2021 році, до Калинівського районного суду Вінницької області вбачається, що про моральну шкоду завдану дітям не йшлося (додається).

З наведеного вбачається, що надані до позовної заяви виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , датовані 26.07.2023 року є неналежними, недопустимими, недостовірними і недостатніми доказам, оскільки:

- не містять інформацію щодо предмета доказування (предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення)

- одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

- є документами на підставі яких не можна встановити дійсні обставини справи;

- не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, не підтверджено і ступінь та глибину завданої моральної шкоди позивачу, а також не обґрунтовано заявлений розмір її відшкодування. Надана нею медична документація підтверджує певні травми після ДТП та їх лікування, однак доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявленого розміру моральної шкоди позивачем не надано, що є обов`язковим для даного виду позовів.

Окрім того, в рамках врегулювання вимоги позивача до Моторного (транспортного) страхового бюро України, останнє перерахувало на рахунок позивача, серед іншого відшкодування моральної шкоди в сумі 3 444, 57 грн., відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності - 23 131, 43 грн., відшкодування шкоди, пов`язаною із стійкою втратою працездатності - 38 400, 00 грн., що підтверджується Листом МТСБУ про порядок врегулювання вимоги Номер справи МТСБУ: 02-РL-UА-17/10787.2.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шимотюк О.В. позовні вимоги підтримала, посилаючись на підстави їх задоволення, які описані в позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Задарко Ю.М. заперечила щодо позовних вимог, посилаючись на обставин та мотиви викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Так, судом установлено, що у провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебувало кримінальне провадження №0000451 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілою в порядку ст. 55 КПК України.

При цьому, судом установлено, що діти ОСОБА_1 , а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у кримінальному провадженні потерпілими не визнані. Крім того, позивач до слідчого та суду згідно ст. 55 КПК України з клопотанням про визнання дітей потерпілими не зверталась.

У межах кримінального провадження №0000451 потерпілою ОСОБА_1 пред`явлено позов до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 60000 грн. заподіяної злочином.

Ухвалою Калинівського районного суду від 01.04.2021 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000451, від 16 липня 2017 року - закрито. Цивільний позов ОСОБА_14 про відшкодування моральної шкоди - залишено без розгляду.

Відповідно до справи МТСБУ № 02-РL-UА-17/10787.2. - Моторне (транспортне) страхове бюро України, здійснило страхове відшкодування ОСОБА_1 : шкоди, пов`язаної з лікуванням 7 360 грн.; моральної шкоди 3 444, 57 грн.; шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності 23 131,43 грн.; шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.

Так, щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід зазначити наступне.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. (стаття 55 КПК України). Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2ст. 23 ЦК України).

Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Позивач в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди на користь дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до позовної заяви долучила Виписки із медичної картки амбулаторного хворого ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) Вороновицької амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 26.07.2023 згідно, яких в розділі №6 «Повний діагноз» зазначено: Стресовий посттравматичний розлад.

При цьому, суд оцінюючи вищенаведені докази вважає, що позивачем не доведено факт отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральної шкоди, саме в наслідок дій ОСОБА_4 , оскільки зазначені Виписки із медичної картки амбулаторного хворого датовані 26.07.2023, фактично через шість років після ДТП.

Крім того, обставини, які описані в даних виписках зазначені зі слів ОСОБА_1 та будь якими іншими доказами не підтверджуються.

Таким чином, враховуючи вищевикладене позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, у зв`язку з їх не доведеності.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 слід зазначити наступне.

Так, судом установлено, що Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 182 від 07.12.2017 року у ОСОБА_1 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа, перелом передніх стінок обох гайморових пазух, перелом середньої ділянки обличчя зі зміщенням, перелом лівої плечової кістки зі зміщенням.

Згідно акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №013330 установлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи.

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди. Що стосується решти заявленої суми моральної шкоди, на переконання суду вона не є доведеною позивачем у розумінні статті 81 ЦПК України, а цивільний позов не містить посилань ОСОБА_15 на те, з яких міркувань вона виходила, визначаючи саме такий розмір заподіяної їй моральної шкоди.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості ( Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20)

Таким чином, враховуючи положення ст. 1167 ЦК України, заподіяння позивачу тілесні ушкодження, які, мають причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і моральною шкодою, яку він завдав, що виразилась у душевних стражданнях позивача, фізичним болем та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, отримані пошкодження змусили позивача вживати додаткові заходи для відновлення свого здоров`я, а саме проведення лікування, що підтверджується відповідними виписками лікарських установ та в контексті ст. 76 ЦПК України приймаються судом, як належні та допустимі докази.

Тому суд, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача моральної шкоди на користь ОСОБА_1 в сумі 60 000,00 грн.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позовних вимог з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 23,1166, 1167, 1177 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 60 000,00 (шістдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 1073,60 грн. судового збору в дохід держави.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники провадження:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер невідомий, адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: