Провадження № 2/0203/713/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сливчук В.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання повернути помилково сплачені кошти,

встановив:

05.02.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2024 року про передачу справи для розгляду за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи №932/11136/23 за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради (далі КП «ТІМ» ДМР, КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР, відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання повернути помилково сплачені кошти, в якому позивач, з урахуванням його уточненої редакції від 25.12.2023 року, просить суд:

- захистити його права, визнати протиправними дії керівника КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР в частині повернення помилково сплачених та зарахованих до бюджету Дніпропетровської міської ради коштів;

- зобов`язати відповідача повернути помилково сплачені кошти у сумі 2301,00 грн:

- за безпідставну евакуацію транспортного засобу в сумі 2110,00 грн та 44,00 грн комісійної винагороди, згідно з квитанцією №216457730 від 07.04.2021 року;

- 144,00 грн за оплату послуг, начебто, зберігання транспортного засобу 24 години, та 3,00 грн комісійної винагороди, згідно з квитанцією №216457669 від 07.04.2021 року;

- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР, , понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 грн.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви від 25.12.2023 року, позивач зазначив, що керівник підприємства відповідача вважає, що спірні платежі не підлягають поверненню, оскільки підприємством було надано послугу з транспортування та зберігання транспортного засобу. При цьому відповідач не зазначає хто був замовником і кому саме ці послуги надавалися. Позивач особисто ніяких послуг не замовляв і не отримував, з вказаним підприємством жодних відносин не мав і тому переконаний, що кошти повинні бути йому повернуті. Позивач посилається на положення ст. 1212 ЦК України та зазначає, що йому безпідставно не бажають повертати помилково зараховані до бюджету підприємства кошти за послуги евакуації транспортного засобу, згідно з квитанцією №216457730 від 07.04.2021 року у сумі 2154,00 грн, та за послуги по збереженню транспортного засобу у сумі 147,00 грн, згідно з квитанцією №216457669 від 07.04.2021 року.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій та зобов`язання повернути помилково сплачені кошти.

06.03.2024 року в системі «Електронний суд» представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні. За твердженнями представника відповідача, позивач звернувся до суду зі скаргою, а не з позовною заявою, та така задоволенню не підлягає. Відповідач є неналежним відповідачем у справі №932/11136/23, оскільки підприємство не є суб`єктом владних повноважень, не наділено владними управлінськими функціями і не здійснює покладені державою або органом місцевого самоврядування жодних адміністративних повноважень, що відображено у постанові ВС №724/716/16а від 26.12.2019 року. При цьому представник відповідача вказує на те, що КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР здійснює на договірних засадах господарську діяльність з доставлення транспортних засобів на спеціальний майданчик у межах міста. Відповідач діяв як суб`єкт господарювання на виконання та в межах укладеного з Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради господарського договору. Також представник відповідача звернув увагу суду на те, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 44,00 грн та 3,00 грн як банківської комісії за переказ коштів як помилково сплачених саме з КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР не відповідають вимогам законодавства.

Тому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Під час судового засідання позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом зазначив таким чином, як про це вказано вище. Також позивач додатково надав суду свої письмові пояснення від 21.03.2024 року та зазначив, що суд визнав дії відповідача незаконними та роз`яснив йому право на звернення до суду з позовом про стягнення помилково зарахованих до бюджету коштів.

Представник відповідача під час судового засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні, підстави своїх заперечень пояснила суду таким чином, як про це вказано вище. Представник відповідача вважає, що права позивача були порушені суб`єктом владних повноважень, яким є Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, а не відповідачем. Оскільки КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР не має адміністративних повноважень, а діяло на підставі договору, виконувало технічну роботу. Тому, на думку представника відповідача, саме Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради має бути належним відповідачем у справі.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 14.02.2024 року було прийнято до свого провадження цивільну справу №932/11136/23, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суду від 21.03.2024 року було відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження у справі в цивільній справі.

У судове засідання 21.03.2024 року з`явились всі учасники справи.

Суд під час судового розгляду справи заслухав усні пояснення учасників справи, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухав заключні позиції учасників справи.

21.03.2024 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022 року, справа №932/4820/21, було залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради задоволено частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2021 року у справі №932/4820/21 було змінено, викладено резолютивну частину рішення в наступні редакції: позов ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, стягнення грошових коштів, зобов`язання виконати певні дії, стягнення витрат на правову допомогу, стягнення моральної шкоди задовольнити частково; визнати протиправними дії головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Біленко Юлії Миколаївни по тимчасовому затриманню транспортного засобу Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 ; визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, серії РАП №293686269 від 30.04.2021 року до повідомлення серії ІД №00350763 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП; провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, закрити; стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, , понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1362,00 грн; в задоволенні решти вимог ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради відмовити.

Судове рішення набрало законної сили станом на 02.02.2022 року.

За змістом вказаного судового рішення, судом вказано, що отримувачем коштів в сумі 2154,00 грн за протиправну евакуацію авто, 147,00 грн за, начебто, зберігання авто протягом 24 годин на майданчику суд першої інстанції правильно вказав про те, що оскільки отримувачем цих грошових коштів є КП «Міськавтопарк ДМР», яке не є учасником справи, відсутні підстави для стягнення вказаних коштів саме з відповідача.

Відповідно до квитанції №216457730 від 07.04.2021 року, позивач сплатив на рахунок відповідача (КП «ТІМ» ДМР є правонаступником КП «Міськавтопарк» ДМР) платіж у розмірі 2110,00 грн за евакуацію транспортного засобу: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , та 44,00 грн суму комісійної винагороди; ТОВ «ФК «Система», податковий номер 37453888, що діє на підставі ліцензії НБУ про переказ коштів №29 від 23.10.2015 року, та є учасником ВПС «LEO».

Відповідно до квитанції №216457669 від 07.04.2021 року, позивач сплатив на рахунок відповідача (КП «ТІМ» ДМР є правонаступником КП «Міськавтопарк» ДМР) платіж у розмірі 144,00 грн за зберігання транспортного засобу: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , та 3,00 грн суму комісійної винагороди; ТОВ «ФК «Система», податковий номер 37453888, що діє на підставі ліцензії НБУ про переказ коштів №29 від 23.10.2015 року, та є учасником ВПС «LEO».

Відповідно до листа КП «ТІМ» ДМР від 03.02.2023 року №П-5/3-1/09-23 «Про розгляд скарги», КП «ТІМ» ДМР не було стороною у справі №932/4820/21 та жодних вимог до нього ОСОБА_1 не було пред`явлено. Платіж за транспортування та зберігання транспортного засобу заявника не підлягає поверненню, оскільки КП «ТІМ» ДМР було надано послугу з транспортування за допомогою спеціалізованого автомобіля-евакуатора (евакуації) тимчасово затриманого транспортного засобу та зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання протиправними дій та зобов`язання повернути помилково сплачені кошти.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до положень статті 1013 ЦК України, комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Якщо комісіонер поручився за виконання правочину третьою особою, він має право на додаткову плату.

Якщо договором комісії розмір плати не визначений, вона виплачується після виконання договору комісії виходячи із звичайних цін за такі послуги.

Якщо договір комісії не був виконаний з причин, які залежали від комітента, комісіонер має право на комісійну плату на загальних підставах.

У разі розірвання або односторонньої відмови від договору комісії комісіонер має право на плату за фактично вчинені дії.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами , зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Відповідно до положень статей 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі №911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі №922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 109)).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

Також за правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17).

Аналіз викладеного вище вказує, що будь-яких договорів між позивачем та відповідачем щодо транспортування (евакуації) та/чи зберігання транспортного засобу не укладалось, евакуація автомобіля позивача була здійснена у зв`язку з винесенням постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Однак, позивач не погодився із постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності та оскаржив її у судовому порядку. Судовим рішенням, яке набрало законної сили, зазначену постанову було скасовано, у зв`язку з чим відповідач набув та зберігає сплачені позивачем грошові кошти у загальному розмірі 2254,00 грн без достатньої на те правової підстави. Це, своєю чергою, є підставою для застосування положень статті 1212 ЦК України.

При цьому суд зазначає, що у судовому порядку були визнані протиправними дії суб`єкта складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Біленко Юлії Миколаївни по тимчасовому затриманню транспортного засобу Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Суд бере до уваги те, що у зв`язку із скасуванням постанови у справі про адміністративне правопорушення, судом встановлена відсутність правових підстав для тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу позивача на спеціальний майданчик, його зберігання. Це має наслідком застосування положень статті 1212 ЦК України для повернення позивачу безпідставно сплачених відповідачу грошових коштів, та порушені права позивача на отримання таких коштів мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права чи інтересу, спричиненим наслідкам.

Водночас суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача комісійної винагороди, оскільки такі платежі були утримані з позивача на користь ТОВ «ФК «Система», податковий номер 37453888, у зв`язку з проведенням ним платежів за евакуацію авто та його зберігання на спеціальному майданчику, як відсоток або фіксована плата за перерахування коштів. При цьому вказане товариство діє на підставі ліцензії НБУ про переказ коштів №29 від 23.10.2015 року, та є учасником ВПС «LEO», про що зазначено у квитанціях. Суд враховує те, що комісійна винагорода у спірному випадку є винагородою посереднику між сторонами у процесі здійснення платіжних операцій зі сплати позивачем платежів за евакуацію авто та його зберігання на спеціальному майданчику.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів у загальному розмірі 2254,00 грн (2110,00 грн (евакуація авто) + 144,00 грн (зберігання авто) = 2254,00 грн), а у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів у загальному розмірі 2254,00 грн, а у задоволення іншої частини позовних вимог слід відмовити, та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання повернути помилково сплачені кошти задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: вул. Курчатова, буд. 8, м. Дніпро, 49038; код ЄДРПОУ 23357437) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) безпідставно набуті грошові кошти у загальному розмірі 2254,00 грн (дві тисячі двісті п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: вул. Курчатова, буд. 8, м. Дніпро, 49038; код ЄДРПОУ 23357437) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 28.03.2024 року.

Суддя Ф.М. Ханієва