У х в а л а

18 березня 2024 року

м. Київ

Справа № 735/104/23

Провадження № 61-2809ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позивач)

на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 5 жовтня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 січня 2024 року

у справі за його позовом до Коропської селищної ради Чернігівської області, ОСОБА_2 (далі - відповідачка) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 - про витребування земельної ділянки, визнання незаконним і скасування рішення та

в с т а н о в и в:

1. У 2023 році позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- витребувати з чужого незаконного володіння відповідачки земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0400 і площею 0,1241 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , з призначенням для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (далі - земельна ділянка);

- визнати протиправним, незаконним і скасувати рішення 19 сесії 4 скликання Коропської селищної ради Чернігівської області від 3 листопада 2005 року про безоплатну передачу у приватну власність відповідачки земельної ділянки (далі - рішення).

2. 8 вересня 2023 року Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області на підставі пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) постановив ухвалу, згідно з якою закрив провадження у справі за позовом позивача до Коропської селищної ради Чернігівської області про визнання незаконним і скасування рішення.

3. 5 жовтня 2023 року цей суд ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні вимоги позивача до відповідачки про витребування земельної ділянки, а 12 січня 2024 року Чернігівський апеляційний суд у порядку спрощеного позовного провадженняприйняв постанову, згідно з якою залишив зазначене рішення без змін. Суди мотивували відмову тим, що позивач не підтвердив належними доказами наявність у нього права власності чи користування земельною ділянкою, яку Коропська селищна рада Чернігівської області надала відповідачці.

4. 24 лютого 2024 року позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, зокрема, просить скасувати зазначені судові рішення у частині відмови у задоволенні вимоги про витребування земельної ділянки й ухвалити у цій частині нове - про задоволення позову.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та усправах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Предметом спору є земельна ділянка. Позивач у касаційній скарзі зазначив, що відповідно до нормативної грошової оцінки вартість цієї ділянки становить 80 113,37 грн. Це не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

5.5. У касаційній скарзі позивач вказав, що справа має для нього виняткове значення, оскільки земельна ділянка більше ста років знаходилася у користуванні його спадкодавців. Ще у 1914 році його дід особисто побудував будинок на цій ділянці, 2/9 частини якого належать позивачеві на праві власності. Підлітками вони приїздили до родини та проводили гарно час, ходили на риболовлю, бавились в саду. Ці спогади є дуже зворушливими та закарбувались в пам`яті на все життя. Земельна ділянка передавалася у спадок нащадкам. Позивач має велике бажання передати цю ділянку та будинок своєму онукові, який наразі боронить Україну, щоб у його пам`яті залишились приємні спогади про те, як його дід переміг в битві між добром і злом.

5.6. Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд зауважує, що позивач не підтвердив доказами ті аргументи, які він навів на користь виняткового значення для нього цієї справи. Крім того, відсутні підстави вважати, що її розгляд судом касаційної інстанції потрібен для забезпечення єдності правозастосовної практики. Аргументи позивача зводяться до його незгоди з оцінкою судами першої й апеляційної інстанцій зібраних доказів і встановлених обставин.

5.7. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справіз ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, позивач теж не обґрунтував. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Позивач отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь його позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.6. Позивач подав касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання позивачем касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність його права на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 5 жовтня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 січня 2024 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Коропської селищної ради Чернігівської області, ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 - про витребування земельної ділянки, визнання незаконним і скасування рішення.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук