Справа № 191/4644/23
Провадження № 4-с/191/11/23
У Х В А Л А

іменем України

29 лютого 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Порошиної О.О.,

за участю секретаря судового засідання Рибак М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 (боржник), суб`єкт оскарження: Начальник Синельниківського відділу Державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області, заінтересована особа, стягував - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», на дії начальника відділу Державної виконавчої служби, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії начальника відділу Державної виконавчої служби. Заявник просить суд зобов`язати Південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса) Синельниківський відділ державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області (код ЄДРПОУ - 45090712), зняти арешт з усього мого майна відповідно до обтяження 12519092 від 21.05.2012 винесеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 32593602 від 15.05.2012 року.

В обґрунтування вимог скаржниця посилається на те, що їй стало відомо, що відповідно до виконавчого провадження № 32593602 від 15.05.2012 року виданого відділом державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції, накладено арешт на все її нерухоме майно.

05.09.2023 року вона звернулася до Синельниківського ВДВС Синельниківського району Дніпропетровської області із заявою про зняття обмеження з її майна, але отримала відмову з пропозицією звернення до суду, адже матеріали виконавчих проваджень періоду 2012-2019 рр. знищені відповідно до п. 2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України, від 07.06.2017 №1829/5, у зв`язку із закінченням передбаченого законодавством терміну його зберігання, на підставі розпорядчого документу керівника відділу ДВС. Також слід зазначити що, стягувач за виконавчим провадженням № 32593602 від 15.05.2012 року припинив своє існування, що робить неможливим сплату боргу для знаття арешту.

12.09.2023 року, вона звернулась із позовною заявою про зняття арешту з майна до Синельниківського міськрайонного суду, із додатку Дія їй стало відомо, що відповідно до ухвали суду від 22.09.2023 р. № 2/191/1095/23, їй відмовлено у відкритті провадження відповідно до п. 1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, та роз`яснено судом, що вона має право на оскарження дій державного виконавця у порядку ст. 447-453 ЦПК України, (на дату подання скарги, належну їй копію ухвали від 22.09.2023 № 2/191/1095/23 разом із позовними матеріалами нею не отримано, таким чином про порушення її прав стало відомо 12.10.2023 р.). Оскільки всі виконавчі провадження, по відношенню до ОСОБА_1 були завершені, та знищені, а арешт з майна не знято, вона змушена звертатися за захистом своїх прав та законних інтересів із скаргою на дії начальника відділу виконавчої служби до суду.

В судове засідання заявник не з`явилася, надала заяву про розгляд скарги без її участі. Скаргу підтримала повністю.

В судове засідання представник ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги. Заяв до суду не надійшло.

В судове засідання представник Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) не з`явився, надав заяву про розгляд скарги без його участі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали провадження за скаргою, суд прийшов до висновку про задоволення скарги з огляду на наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернулася до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту майна боржника, 07.09.2023 року надано відповідь на заяву за №42683, згідно з якою повідомлено, що згідно наданих даних, на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження відносно ОСОБА_1 , в межах якого, державним виконавцем Нахта Б.М. 21.05.2012 був внесений запис про арешт майна до державного реєстру (запис №12519092 від 21.05.2012). Матеріали виконавчих проваджень періоду 2012 -2019 р.р. знищені відповідно до п.2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5, зареєстрованого в МЮУ 08.06.2017 за №699/30567, у зв`язку із закінченням передбаченого законодавства терміну його зберігання, на підставі розпорядчого документу керівника відділу ДВС. Надати іншу, більш детальну, інформацію не є можливим. З приводу поставленого питання зняття арешту з майна боржника звернути увагу на положення статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» в частині права на звернення до суд із позовом про зняття арешту з майна.

Згідно відповіді на запит суду за №94752 від 26.12.2023 року, наданої Синельниківським відділом Державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №32593602 в період з 15.05.2012 р. по 26.11.2012 р. з примусового виконання виконавчого листа №2-1352 від 28.03.2012 р. виданого Синельциківським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) заборгованості у розмірі 21250,05 грн. на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (адреса: м. Кам`янське, просп. Леніна, буд. 54). Матеріали виконавчих проваджень періоду 2012 - 2019 р.р. знищені відповідно до п.2 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5, зареєстрованого в МЮУ 08.06.2017 за №699/30567, у зв`язку із закінченням передбаченого законодавства терміну його зберігання, па підставі розпорядчого документу керівника відділу ДВС.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

У відповідності до пункту 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль, де сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, що відповідає приписам ст. 447 ЦПК України.

Згідно п. а ч.1, ч.2 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Скаржник звернувся зі скаргою до суду в строк, передбачений Законом.

Приписами ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника передбачено ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (утому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Верховний Суд у постанові від 14.08.2023 у справі 927/322/14 зазначив, що не зняття виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закінченні виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право скаржника підлягає захисту.

Крім цього, вказано, що бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна є триваючим правопорушенням, а тому оскаржується в будь-який час шляхом подання скарги в порядку, передбаченому ГПК (в даному випадку - ЦПК).

Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням, обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Схожа за змістом правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №760/19348/2011.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувана є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11 та постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61 -5972св 19), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св 19), від 12.10.2022 у справі № 203/3435/21 (провадження 61-5467ск22).

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Суд зазначає, що відділом ДВС не доведено суду підстав збереження арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у 2012 році, оскільки матеріали виконавчого провадження у якому було накладено спірний арешт на майно були знищені.

У даній ситуації суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 та зобов`язання державного виконавця зняти такий арешт і вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, що в ефективний спосіб дасть змогу відновити право боржника на мирне володіння його майном.

З огляду на викладене вище, скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18, 40, 48, 56, 59, 74 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 3, 387, 449- 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 (боржник), суб`єкт оскарження: Начальник Синельниківського відділу Державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області, заінтересована особа, стягував - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», на дії начальника відділу Державної виконавчої служби задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса)щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №32593602 від 15.05.2012 року, запис про арешт майна до державного реєстру внесеного державним виконавцем Натхою Б.М за №12519092 від 21.05.2012 року.

Зобов`язати державного виконавця чи іншу посадову особу Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №32593602 від 15.05.2012 року, запис про арешт майна до державного реєстру внесеного державним виконавцем Натхою Б.М за №12519092 від 21.05.2012 року та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суд шляхом подачі скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. О. Порошина