Апеляційне провадження №22-ц/824/1697/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши у закритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року у справі за заявою Головного управління ДПС у Харківській області, заінтересовані особи: ПП-ФО ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Сенс Банк», про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Головне управління ДПС у Харківській області звернулося до суду із заявою, в якій просило зобов`язати АТ «Сенс Банк» надати інформацію, що містить банківську таємницю, відносно ПП-ФО ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що від державного реєстратора 22.07.2020 року надійшла інформація щодо припинення підприємницької діяльності платника податків - ПП-ФО ОСОБА_1 . На підставі наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 26.04.2023 року № 1612-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків - ПП-ФО ОСОБА_1 », направлення від 01.05.2023 року № 3181, 15.05.2023 року та 19.05.2023 року було здійснено вихід за податковою адресою платника податків - ПП- ФО ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 . Під час виходу платника податків - ПП-ФО ОСОБА_1 не встановлено. У зв`язку з вказаними обставинами Головне управління ДПС у Харківській області позбавлено можливості здійснити всі передбачені законом заходи контролю щодо дотримання платником податків - ПП-ФО ОСОБА_1 законодавства України, перевірка господарської діяльності останнього є можливою тільки з використанням інформації про обсяг та обіг коштів на банківських рахунках, тобто інформації, що містить банківську таємницю.

У зв`язку з викладеним заявник просив суд зобов`язати АТ «Сенс Банк» надати ГУ ДПС у Харківській області інформацію, що містить банківську таємницю стосовно ПП-ФО ОСОБА_1 у вигляді витягу з особистих рахунків з вказівкою руху коштів на них з призначенням платежу та дати: НОМЕР_1 за період з 22.11.2018 року по 21.07.2021 року; НОМЕР_2 за період з 22.11.2018 року по 21.07.2021 року; НОМЕР_3 за період з 22.11.2018 року по 21.07.2021 року; НОМЕР_4 за період з 22.11.2018 року по 21.07.2021 року; НОМЕР_5 за період з 12.12.2018 року по 21.07.2021 року; НОМЕР_6 за період з 06.01.2017 року по 21.07.2021 року; НОМЕР_9 за період 02.06.2017 року по 21.07.2021 року; НОМЕР_7 за період з 26.11.2018 року по 21.07.2021 року; НОМЕР_8 за період з 06.03.2018 року по 21.07.2021 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Харківській області про розкриття інформації, яка містить банківську таємниці, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, заявник направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву апелянта в повному обсязі.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 29.02.2024 року ОСОБА_1 та представник АТ «Сенс Банк» не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволені заяви суд першої інстанції виходив із того, що заявник як контролюючий орган не довів існування обставин, за яких перевірка є неможливою, або є інша об`єктивна потреба у розкритті інформації, яка містить банківську таємницю, відносно ФО ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Всі доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі є аналогічні тим доводам, які він заявляв в суді першої інстанції і яким суд надав належно обґрунтовану правову оцінку, з якою погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Основною підставою для незгоди із оскаржуваним рішенням апелянтом зазначена неналежність з його точки зору оцінки судом тверджень про відсутність ОСОБА_1 за місцем реєстрації. Зокрема, заявник зазначав про неможливість проведення перевірки, відтак вказував про необхідність розкриття банківської таємниці.

Свою заяву Головне управління ДПС у Харківській області обґрунтовувало тим, що 15.05.2023 року та 19.05.2023 року о 15 годині працівники ГУ ДПС у Харківській області здійснили вихід за місцем реєстрації ПП-ФО ОСОБА_1 , яка одночасно є ї місцем її проживання, і встановили її відсутність, що в ствою чергу надає право на розкриття банківської таємниці.

Вищевказані твердження заявника не можуть бути прийняті апеляційним судом. Судом було встановлено, що 15.05.2023 року та 19.05.2023 року є робочими днями (понеділок та четвер). При цьому завчасно про намір прибути для проведення перевірки податковим органом ОСОБА_1 повідомлено не було. За таких умов сам по собі лише факт відсутності ОСОБА_1 в будній день о 15 годині в місці проживання не може вважатися належним підтвердженням незнаходження платника податків взагалі за вказаною адресою.

Як зазначав представник податкового органу, наказ та направлення для проведення перевірки, як попередження про дати запланованих візитів працівників заявника за місцем проживання ОСОБА_1 , останній не направлялися та не вручалися.

При вирішенні справи апеляційний суд також зважає і на відсутність підстав для очікування постійного перебування ОСОБА_1 за адресою реєстрації лише у зв`язку з тим, що вона за цією адресою здійснює підприємницьку діяльність, оскільки проведення перевірки саме і було обумовлене фактом припинення здійснення такої діяльності ОСОБА_1 .

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо недоведеності ГУ ДПС у Харківській області наявності передбачених законом підстав для розкриття банківської таємниці.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду вважає законним та обґрунтованим оскаржуване судове рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько