УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Троцько О.В.,

скаржника - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірську Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, заінтересовані особи: Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Камянському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 із вказаною вище скаргою в обґрунтування якої вказав, що в червні 2023 року він з`ясував, що на належну йому кв. АДРЕСА_1 26.10.2010 року відділом державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області був накладений арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 29.01.2007 року, якій не скасований до цього часу.

Вищевказане виконавче провадження було спочатку відкрите на підставі виконавчого листа виданого на виконання рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 01.04.2002 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини, його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.12.2006 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 2-747/06 за позовом ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, які стягувалися з нього на користь ОСОБА_2 за вищезазначеним рішенням суду від 01.04.2002 року та розмір зазначених аліментів було встановлено в розмірі 1/4 частки його щомісячного доходу до досягнення дитиною повноліття.

Саме в межах зазначено виконавчого провадження державним виконавцем і було накладено арешт на належну йому з його матір`ю ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності кв. АДРЕСА_1 . На цей час матеріали вищевказаного виконавчого провадження у зв`язку з ліквідацією Вільногірського відділу державної виконавчої служби передані до Верхньодніпровської державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Водночас, його дочці ОСОБА_3 ще у 2011 році виповнилося 18 років і відповідно стягнення аліментів з нього на її утримання було припинено, а його заборгованість по сплаті аліментів на 03.09.2011 року, у розмірі 4222,03 гри. була ним вже давно сплачена на користь ОСОБА_2 .

Таким чином, відділ державної виконавчої служби був повинний закінчити виконавче провадження про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини, його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та скасувати усі обмеження які існували у відношенні нього як боржника в межах зазначеного виконавчого провадження, в тому числі і скасувати арешт на кв. АДРЕСА_1 , і чого неправомірно не було зроблено.

30.01.2024 року він направив через оператора зв`язку АТ «Укрпошта» заяву на ім`я начальника Верхньодніпровського відділу державної служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у якій просив зняти арешт з належного йому майна у вигляді кв. АДРЕСА_1 , накладеного відділом державної виконавчої служби Вільногірського міського юстиції Дніпропетровської області на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 29.01.2007 року та надати йому письмову відповідь на заяву.

Однак ніякої відповіді на свою заяву він не отримав. Просить визнати бездіяльність начальника Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління (м. Одеса) щодо не зняття арешту накладеного на належну ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_1 на підставі його заяви від 30.01.2024 року. Зобов`язати начальника Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт на належну ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_1 , накладений 26.10.2010 року відділом державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 29.01.2007 року.

ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, просив скаргу задовольнити, пояснив, що його мати на теперішній час померла, він є власником квартири.

ОСОБА_2 в судове засідання з`явилася не заперечувала проти задоволення скарги, пояснила, що на теперішній час їх спільна зі скаржником дочка є повнолітньою.

Представник Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Камянському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився. До суду надані письмові пояснення.

Підстав для відкладення розгляду або оголошення перерви судом не встановлено.

Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в даному випадку спір виник у звязку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024 року про зняття арешту з його майна поза межами виконавчого провадження не була надана відповідь.

Матеріалами справи підтверджено, що скаржник ОСОБА_1 (а.с. 18. 23) на теперішній час є власником кв. АДРЕСА_1 на яку накладено арешт Відділом державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції ще у 2007 році (а.с. 5, 24).

29.02.2024 року до суду за підписом начальника Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло пояснення про те, що виконавче провадження за яким накладено арешт на нерухоме майно відсуне, у зв`язку з його фактичним знищенням. Суд поінформовано, що станом на 16.02.2024 року не видається за можливе зняти арешт з майна ОСОБА_1 , оскільки відсутні матеріали, на підставі яких було внесено відомості до реєстру та відсутні підстави для зняття арешту (а.с. 13-17).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» 1999 року.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, повязаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Подаючи заяву про зняття арешту з майна ОСОБА_1 вказав, що він погасив борг перед стягувачем, в судовому засіданні ОСОБА_2 про наявність будь-яких претензій до скаржника не заявляла. Встановлено, що матеріали виконавчого провадження знищені.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

За таких обставин суд вважає за доцільне зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (близько 13 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у справі № 2/0301/806/11, провадження 61-3814св22 в аналогічних правовідносини.

На підставі зазначеного суд погоджується із доводами скарги про те, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю начальника органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобовязання начальника Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Камянському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна боржника.

Керуючись ст.ст. 450, 260, 261 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, заінтересовані особи: Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Камянському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту накладеного на належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 на підставі його заяви від 30.01.2024 року.

Зобов`язати начальника Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт на належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , накладений 26.10.2010 року відділом державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 29.01.2007 року.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 04.03.2024 року.

Суддя: І.А. Ілюшик