У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.

за участю:

секретаря судового засідання Зубкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Варвась Дмитра Олександровича про перегляд заочного рішення № 243/8318/18 від 12.11.2018 року у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

21.12.2021 року до суду звернувся представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Варвась Дмитро Олександрович з заявою про перегляд заочного рішення № 243/8318/18 від 12.11.2018 року у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій вказує, що відповідач ОСОБА_1 не був присутнім при ухваленні вищезазначеного судового рішення, йому не надсилались копія позовної заяви та він не отримував повний текст заочного рішення. Також відповідач не мав можливості надати суду відповідні пояснення та докази в обґрунтування своєї позиції по справі, а саме докази того, що він є неналежним відповідачем по вищезазначеній справі через зміну в 2009 році позичальника за договором на іншу особу. Просить суд скасувати заочне рішення та призначити справу до судового розгляду у загальному порядку.

Представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд заяви про скасування заочного рішення без її участі та відмовити у задоволенні заяви представника відповідача, оскільки його доводи є безпідставними, необґрунтованими та таким, що не впливають на зміст ухваленого рішення. Згідно з умовами кредитного договору від 2008 року відповідач повинен був повідомити позивача про зміну свого місця проживання, що не було зроблено відповідачем, а останнє відоме позивачу та суду місце проживання відповідача була тимчасово окупована територія України, тому виклик відповідача до суду можливий був лише через сповіщення шляхом оголошення. Також умовами кредитного договору не передбачена можливість зміни/заміни позичальника за договором, а твердження представника відповідача про те, що у 2009 році відбулась заміна позичальника не відповідає дійсності, не підтверджено належними доказами та суперечить матеріалам справи. Отже, відповідачем не надано належних доказів, необхідних для скасування заочного рішення суду, тому заочне рішення необхідно залишити в силі, а заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення - без задоволення.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки до суду не повідомили.

Згідно з ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами, суд вважає, що заява про скасування заочного рішення суду задоволенню не підлягає.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 2/243/2893/2018, провадження № 243/8318/18, від 12.11.2018 року вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п. 3.3.10 Кредитного договору № 718928 від 01 лютого 2008 року, укладеному між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , позичальник ОСОБА_1 зобов`язаний був у тридцятиденний строк повідомити банк про зміну реєстрації свого постійного місця проживання (реєстрації).

Як зазначено у заяві про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, у вищезазначеному Кредитному договорі відповідач вказав, що його адресою проживання є: АДРЕСА_2 .

Отже, при зверненні до суду за захистом своїх цивільних прав Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» у позовній заяві зазначило єдине відоме йому місце проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Доказів, які б спростовували обставину неповідомлення ОСОБА_1 позивача про зміну свого постійного місця проживання, відповідачем ОСОБА_1 під час розгляду його заяви про перегляд заочного рішення до суду надано не було.

Відповідно до ст. 1-1 Законну України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції і які не мають електронного кабінету, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади України з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.

Отже, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що відповідач ОСОБА_1 пропустив строк на подання заяви про перегляд заочного рішення з поважних причин, оскільки судом, відповідно до Законну України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», було належним чином повідомлено відповідача про час та місце судового розгляду та належним чином надіслана копія заочного рішення, а з дати ухвалення рішення суду 12.11.2018 року до дати подання до суду представником відповідача заяви про його перегляд 21.12.2021 року минуло більше трьох років.

Враховуючи наведене, зазначені відповідачем причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення не можна вважати поважними, оскільки вони не є таким, що не залежали від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Також, суд погоджується з думкою представника позивача про те, що умовами кредитного договору не передбачена можливість зміни/заміни позичальника за кредитним договором, а твердження представника відповідача про заміну у 2009 році позичальника ОСОБА_1 на іншу особу суперечить матеріалам справи та не підтверджено жодним доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем та його представником не надано до суду жодного належного, достовірного та достатнього доказу в обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що: «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року); «одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46 - 53, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду відсутні.

Керуючись ст.ст. 19, 274, 277, 284, 287, 288 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Варвась Дмитра Олександровича про перегляд заочного рішення № 243/8318/18 від 12.11.2018 року у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О.Сидоренко