Провадження № 2/761/2987/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 : Степаненко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2023 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів.

В позовній заяві позивач просить:

позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши її опікуном бабусю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення нею повноліття.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що від стосунків між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_4 .

Біологічна мати проживала разом з батьком дитини до досягнення дитиною шести місячного віку. Після цього мати дитини постійно зникала на декілька днів, не поверталась ночувати до помешкання в якому проживала дитина. Дитина залишалась з батьком, який працював будівельником і вимушений був постійно відвозити дитину до своєї матері та бабусі.

З листопада 2017 року ОСОБА_5 практично перестала з`являтись за адресою проживання дитини та взагалі не цікавилась її існуванням.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з середини 2018 року проживає з бабусею та прабабусею на повному їх утриманні. Батько в цей час заробляв грошові кошти та погодився на ситуацію, яка склалася.

З моменту народження дівчинки всі питання щодо необхідності зробити обов`язкові щеплення, постановка на облік педіатра, проходження планових обстежень за віком робились виключно за ініціативою бабусі та при її особистій присутності.

Дитина називає бабусю «мамою», так як від неї дитина отримує піклування та забезпечення всіх потреб для життя та розвитку. Будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини біологічна матір дитини не надавала та не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною.

Як зазначає позивач, мати дитини, маючи можливість приймати участь у вихованні та утриманні доньки, не виконує батьківських обов`язків, не виявляла бажання повернути дитину.

За наказом Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.05.2023 року дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було передано в сім`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так як ОСОБА_5 самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Крім того, оскільки ОСОБА_5 не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини.

27.11.2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини.

Протокольною ухвалою суду від 04.12.2023 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним.

Ухвалою суду від 12.03.2024 року прийнято відмову ОСОБА_3 від зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини та закрито провадження у справі в частині вимог зустрічного позову.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник під час слухання справи не визнали позов та просили відмовити в його задоволенні. В судовому засіданні, яке відбулось 12.03.2024 року представник відповідача подав до суду заяву відповідача про визнання позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши позивача та її представника, відповідача та її представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (після реєстрації 09.11.2022 року шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_8 не перебували в зареєстрованому шлюбі та ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька ОСОБА_4 .

ОСОБА_6 помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Наказом №71-од від 10.05.2023 року Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вирішила передати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасове проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час слухання справи встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з середини 2018 року постійно проживає разом з позивачем. Вихованням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її здоров`ям займається позивач.

Як зазначила позивач, з листопада 2017 року відповідач не виконує батьківські обов`язки та не надає матеріальну допомогу на утримання доньки.

Відповідач в судовому засіданні не надала суду доказів на спростування зазначеного та на підтвердження, що вона намагалася побачитись з донькою, проте позивач чинила перешкоди в цьому.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в судовому засіданні підтвердили що лише позивач займається вихованням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач не виконує батьківських обов`язків, з донькою не бачиться.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заключала декларацію в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу.

З копії акту обстеження умов проживання складеного 12.07.2023 року уповноваженим представником Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , для дитини створені належні умови проживання та навчання.

Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у своєму висновку від 05.01.2024 року зазначила, що враховуючи надані документи по справі, керуючись інтересами дитини, вони вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із положеннями статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Крім того, у відповідності до положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Окрім того, в рішенні Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, рішення у справі Olsson v. Sweden (N2) від 27.11.1992) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Постанова пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в пункті 16 роз`яснює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Отже, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач з кінця 2017 року не цікавиться донькою та свідомо не виконує своїх батьківських обов`язків по її вихованню, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; взагалі не спілкується з донькою; не надає їй доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти; свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, фактично відповідач самоусунулася від виконання власних обов`язків, залишивши доньку на виховання бабусі, а тому суд на підставі викладеного приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частина 3 статті 60 ЦК України визначає, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації згідно з Висновком від 08.01.2024 року за №109/140 вважає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 може бути опікуном своєї онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так як під час слухання справи встановлено, що батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер та суд прийшов до висновку про позбавлення матері батьківських прав, суд вважає за доцільне встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши її опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частина 3 статті 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

В позовних вимогах позивач просила стягнути з ОСОБА_5 на свою користь аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення нею повноліття.

Відповідач визнала позов в цій частині також.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Так, відповідач не надала суду доказів, що вона сплачувала аліменти на утримання дитини чи надавала кошти добровільно до звернення позивача до суду з цим позовом, а позивачка зазначила, що відповідачка не приймає участь в матеріальному забезпеченні дитини та не надає коштів на її утримання, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття в примусовому порядку, з моменту звернення до суду з позовними вимогами, тобто з 31.07.2023 року.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на утриманні позивачки, стан здоров`я дитини. Судом встановлено, що відповідач є працездатною, має можливість працювати та отримувати дохід, враховуючи засади розумності та справедливості, бажання позивача стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, визнання відповідачем позову, а тому суд визначає аліменти в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 31.07.2023 року до повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. 164 Сімейного кодексу України, ст.60 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши її опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 31.07.2023 року до повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 22 березня 2024 року

Суддя: Н.Г.Притула