ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1005/24 Справа № 243/5839/21 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №243/5839/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2023 року (суддя Сарат Н.О., повний текст судового рішення складено 02 жовтня 2023 року),

в с т а н о в и в :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулося до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 листопада 2019 року між ним та відповідачем укладено договір позики у розмірі 2000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 15 квітня 2020 року. Повертати погодили через ОСОБА_3 , оскільки позивач є інвалідом та пересувається за допомогою коляски. Вказані кошти відповідач позичив задля купівлі квартири. В подальшому відповідач виїхав за кордон на заробітки. У визначений термін позивачу гроші повернуті не були, та лише 22 травня 2020 року відповідач повернув йому частину боргу в розмірі 29999,00 грн, що еквівалентно 1099 доларів США, 08 липня 2020 року повернув ще 14000,00 грн, що еквівалентно 513 доларів США. Позивач зазначив, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення 388 доларів США, але борг повернуто не було. У самій розписці розмір процентів не був обумовлений, тому розмір процентів за користування коштами має бути нарахований на рівні облікової ставки НБУ, яка була на момент укладання позики у розмірі 15,5 %. З огляду на викладене, зазначає, що розмір процентів за період часу користування грошовими коштами: з 12 листопада 2019 по 12 травня 2020 року буде складати 465 доларів США. Також 3 % річних від простроченої суми боргу складає 25 доларів США. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 878 доларів США.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в якості боргу за договором позики від 12 листопада 2019 року у розмірі 388 доларів США, 3% річних від простроченої суми боргу 20,44 доларів США, що разом становить 408,44 доларів США.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування грошовими коштами та в частині відмови відшкодування витрат на правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 580 доларів США та витрати на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у розписці розмір процентів за користування боргом не був обумовлений, а тому розмір процентів за користування боргом, який може бути нарахований та стягнутий з відповідача, визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України, яка була на момент укладення даного договору позики, а саме у розмірі 15,5%. З урахуванням такого розміру процентів за період користування відповідачем позиченими коштами, а також, враховуючи ту обставину, що повернення частини боргу була відповідачем суттєво прострочена, а інша частина боргу не сплачена до теперішнього часу, сума заборгованості за процентами буде складати суму, еквівалентну 580 доларів США, що еквівалентно 21123 грн. Крім того, вважає що судом незаконно відмовлено у стягненні витрат, понесених ним на правничу допомогу, в розмірі 4500,00 грн, оскільки позивачем надано повний обсяг необхідних документів.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині відмови про стягнення відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 580 доларів США та витрат на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до розписки від 12 листопада 2019 року ОСОБА_2 отримав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі, еквівалентному 2000 доларів США, для придбання квартири. Зобов`язався повернути кошти не пізніше 15 квітня 2020 року (а.с. 16).

Відповідачем надані роздруківки банківських операцій про переведення грошових коштів на користь ОСОБА_3 : 2000,00 грн, 500,00 грн, 200,00 грн, 500,00 грн, 2600,00 грн, 7800,00 грн, 3000,00 грн, 800,00 грн у період з 07 листопада 2019 року по 23 вересня 2019 року, а 1036,24 ЕUR було перераховано 22 травня 2020 року та 466,67 ЕUR 08 липня 2020 року (а.с. 51-60).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з доведеності факту існування заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за сумою основного боргу у розмірі 388 доларів США та з обґрунтованості стягнення з відповідача суми 3% річних знайшли своє часткове підтвердження в сумі 20,44 доларів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення процентів, суд першої інстанції зазначив, що відповідні проценти можуть бути сплачені лише в разі прямої вказівки про такий обов`язок у тексті укладеного договору, або за наявності відповідної норми законодавства, предметом спірних договорів позики є іноземна валюта - долари США, та розмір одержання процентів їх умовами не передбачено, крім того відсутні підстави для нарахування на суму позики в іноземній валюті відсотків за користування чужими коштами в розмірі облікової ставки НБУ, тим більше у подвійному її розмірі, адже встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти нормами законодавства не передбачено, як і конвертація наданої в позику суми в національну валюту для подальшого нарахування відсотків в розмірі облікової ставки НБУ. Відмовляючи в задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначив про відсутність доказів (детальний опис робіт (наданих послуг) виконання адвокатом, та здійснених позивачем витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таке рішення правильним та відповідає нормам матеріального права в частині відмови про стягнення відсотків за договором позики, проте з рішенням суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на правничу допомогу погодитись не можна.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року № 6-996 цс 17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712 цс 19), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48 цс 21).

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач як позичальник належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення відсотків на підставі статті 1048 ЦК України за борговою розпискою з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Висновок про те, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.

Вказана правова позиція підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18 та від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 - 5 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Чередниченком Ю.В. укладено договір на представництво інтересів у суді №5, відповідно до якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі і на умовах, передбаченим цим договором, а клієнт зобов`язаний прийняти та оплатити надану правову допомогу у порядку та строки обумовлені сторонами (а.с. 6).

Згідно із ордером на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_4 надає правову допомогу ОСОБА_1 в Слов`янському міськрайонному суді Донецької області на підставі договору надання правової допомогу №5 від 07 червня 2021 року (а.с. 13).

Відповідно до опису витрат за надані послуги правової допомоги, адвокатом Чередниченком Ю.В. надано правову допомогу ОСОБА_1 на суму 4500,00 грн (а.с. 8).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем надано достатній обсяг документів для встановлення наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом Чередниченком Ю.В. під час розгляду вказаної справи в суді та їх характер, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених, або тих які будуть понесені стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказаний позивачем до стягнення розмір витрат на правову допомогу підлягає перерахунку, пропорційно задоволеним вимогам, тобто в розмірі 2000,00 грн.

За таких обставин, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2023 року в частині відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення таких вимог.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки під час апеляційного перегляду справи встановлено неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, рішення суду в частині відшкодування витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення таких вимог.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 580 доларів США підлягає залишенню без змін. Рішення суду в частині стягнення грошових коштів в якості боргу за договором позики від 12 листопада 2019 року у розмірі 388 доларів США, 3% річних від простроченої суми боргу 20,44 доларів США не оскаржувалось.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, підстав для нового розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 гривень.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 580 доларів США залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 березня 2024 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста