Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Будзан Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання - Соколовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Перша київська державна нотаріальна контора, -

ВСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Київської міської ради, в якій просить встановити додатковий строк в два місяці з моменту набрання рішенням законної сили для подання зави про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла двоюрідна бабуся позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після їх смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , що належала їм на праві спільної сумісної власності як дружині та чоловіку на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 грудня 1993 року. В червні 2023 року, перебираючи документи у вказаній квартирі, батько позивачки знайшов заповіт, складений 17 серпня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким заповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заповіли позивачці вищевказану квартиру. Оскільки позивачка з 2020 року по даний час постійно проживає у Республіці Польща, остання звернулась до Посольства України в Республіці Польща з метою оформлення заяви про прийняття спадщини за заповітами, що залишились після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які оформлені 22 серпня 2023 року. 27 вересня 2023 року за заявою позивачки Першою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 06 листопада 2023 року за заявою позивачки Першою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті та ОСОБА_2 08 листопада 2023 року позивачка звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою державного нотаріуса від 08 листопада 2023 року було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва за заповітом на частку квартири АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском 6-ти місячного строку для прийняття спадини після померлої ОСОБА_2 . Позивачка вважає, що передбачений законом строк на прийняття спадщини пропустила з поважних причин, оскільки останні були пов`язані з об`єктивними обставинами, зокрема, необізнаністю про складений на її ім`я заповіт спадкодавцями..

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 грудня 2023 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д.

27 грудня 2023 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у вказаній праві. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

19 січня 2024 року представником відповідача подано до суду відзив, в якому останній просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу у його відсутності.

10 січня 2024 року представником третьої особи надано заяву про розгляд справи за його відсутності, та ухвалити рішення згідно діючого законодавства України.

Ухвалою суду від 26 січня 2024 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання учасники справи не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , що належала їм на праві спільної сумісної власності як дружині та чоловіку на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого від 13 грудня 1993 року Шевченківською районною державною адміністрацією.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в червні 2023 року, перебираючи документи, батько позивачки знайшов заповіти, складені 17 серпня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким заповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заповіли позивачці вищевказану квартиру.

27 вересня 2023 року за заявою позивачки Першою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3

06 листопада 2023 року за заявою позивачки Першою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті та ОСОБА_2

08 листопада 2023 року позивачка звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітами.

Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 08 листопада 2023 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском 6-ти місячного строку для прийняття спадини після померлоїІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За таких обставин, позивачка має право на спадкування майна після смерті померлої ОСОБА_2 за заповітом.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (дати смерті спадкодавця).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19).

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

У позовній заяві позивач вказує, що не звернулась до нотаріуса протягом шестимісячного строку з моменту смерті спадкодавців, оскільки не була обізнана про складені на її ім`я заповіти останніми. При цьому, долучила докази суду на підтвердження того, що з 2020 року вона постійно проживає в Респуліці Польща.

Таким чином, з огляду на встановлені судом у судовому засіданні обставини, суд вважає, що позивачка з поважних причин у визначений законом шестимісячний строк після смерті ОСОБА_2 не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст. ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, визнавши обставини, в період строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними причинами та такими, що створили істотні труднощі для вчасного звернення позивачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки щодо причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому, суд дійшов висновку про задоволення позову та наявності підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в 2 місяці.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Перша київська державна нотаріальна контора, задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 2 (два) місяці, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін по справі:

позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач - Київська міська рада, , юридична адреса: вул. пр. Перемоги, буд. 11, м. Київ;

третя особа - Перша київська державна нотаріальна контора, , юридична адреса: пр. Перемоги, буд. 11, м. Київ.

Суддя Леся БУДЗАН