Справа № 333/9889/23
Провадження №2/333/1320/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої - судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Меркулової М.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської Ради, третя особа - приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Вартанова Олеся Степанівна, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позоаом до Запорізької міської Ради, третя особа - приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Вартанова Олеся Степанівна, відповідно до якого просить суд встановити факт постійного проживання з бабусею ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з січня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі - ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла - ОСОБА_2 , бабуся позивача, яка за своє життя склала заповіт на користь позивача на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 . Прийняття спадщини позивачем після смерті бабусі відбулося шляхом її спільного проживання разом з бабусею в квартирі АДРЕСА_2 . Починаючі з січня 2021 року по 01.03.2022 року позивач проживала у квартирі АДРЕСА_2 . З 01.03.2022 року, позивач внаслідок повномасштабної агресії російської федерації виїхала до Хмельницької області, де перебуває увесь час.

ОСОБА_1 зазначає, що прийняла спадщину після смерті бабусі, не зверталася до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини, а навпаки звернулася із заявою на прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С., проте, 26.10.2023 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що спадщину, у встановлений ст. 1270 ЦК України, вона не прийняла. Відмова нотаріуса мотивована, тим, що позивач на момент смерті не була зареєстрована за місцем реєстрації померлої бабусі за однією адресою.

Ухвалою суду від 30.11.2023 року цивільну справу прийняти до провадження. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Також зазначеною ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової Олесі Степанівни, належним чином засвідчену копію спадкової справи заведену після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.12.2023 року приватним нотаріусом Вартановою О.С. на виконання ухвали суду від 30.11.2023 року, надано копію спадкової справи №136/2023 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

02.01.2024 представником відповідача ОСОБА_3 надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, представник зазначає, що за умови доведення позивачем всіх обставин у вирішенні даної справи покладаються на розсуд суду, також просять суд не застосовувати до відповідача норми ст. 141 ЦПК України.

Ухвалою суду від 15.01.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вартанова Олеся Степанівна, про встановлення факту, постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за заповітом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті

У судове засідання позивач ОСОБА_1 , не з`явилася, її інтереси представляла адвокат Василега І.М., яка вимоги позову підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи наявна заява від представника відповідача ОСОБА_3 , відповідно до якої просила суд розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням відзиву на позовну заяву.

Третя особа, що не заявляє самостійний вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вартанова О.С. в судове засідання не з`явилась, про час та місце була сповіщена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, при розгляді справи поклалась на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_4 , допитаний у судовому засіданні зазначив, що є головою ОСББ «Комунальник 5» зазначив, що проживає у цьому ж будинку, всіх сусідів знає. Зазначив, що знає родину ОСОБА_5 все своє життя. Зазначив, що з 2019 року ОСОБА_1 доглядала за бабусею ОСОБА_2 . Бачив неодноразово як ОСОБА_6 доглядає бабусю, готувала їй, надавала усю необхідну допомогу, оскільки за станом здоров`я вона її потребувала. Син ОСОБА_2 ОСОБА_7 приїжджав до неї, виводив її на вулицю. Боргів за квартиру не має. ОСОБА_2 померла ще до війни. Позивач займалася похованням бабусі. У померлої є ще діти, син, проте останні років 40 він жив у Якутії.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила про те, що є матір`ю позивача та невісткою ОСОБА_2 , підтвердила проживання її доньки ОСОБА_1 разом з бабусею за адресою: АДРЕСА_2 з січня 2021 року по березень 2022 року. У березні 2022 року ОСОБА_1 була вимушена поїхати через війну. ОСОБА_8 із чоловіком (сином померлої) не могли доглядати за ОСОБА_2 через стан здоров`я. Усю турботу за бабусею ОСОБА_1 взяла на себе. Утриманням квартири займалась ОСОБА_1 . Похованням бабусі займалася позивачка, вони також допомагали. Бабуся, роки за три до смерті, склала заповіт на її доньку ОСОБА_1 . У свідка є ще одна донька - ОСОБА_9 . Зареєстрована вона була разом із бабусею. Вона близько 15 років проживає у росії. На квартиру вона не претендує. Чоловік свідка (син померлої) також не претендує на спадщину. Померла ОСОБА_2 мала ще одного сина, він довгий час проживає у росії (50 років) на спадщину також не претендує.

Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 2238, серія НОМЕР_1 , від 13.11.2021 року.

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.10.2012 р., витягом про державну реєстрацію прав, копією технічного паспорту на квартиру.

За життя, 10.05.2018 року, ОСОБА_2 склала заповіт за яким заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 , маючи намір оформити свої спадкові права після смерті бабусі ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом, 29.09.2023 року, подала до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. заяву про прийняття спадщини у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проте у видачі свідоцтва про право на вказане спадкове майно їй було відмовлено.

Із змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.10.2023 р. вбачається, що спадкоємиця звернулася до нотаріальної контори після закінчення 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини, не перебуваючи при цьому на реєстраційному обліку по місцю останнього проживання померлої ОСОБА_2 на день її смерті.

Місцем проживання фізичної особи згідно ч.1 ст.29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місце реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 .

Згідно до довідки з місця фактичного проживання виданою ОСОБА_4 головою ОСББ «Комунальник 5» від 28.09.2023 року, ОСОБА_1 починаючі з січня 2021 року по 01.03.2022 року проживала квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Та обставина, що позивач зареєстрована за іншою адресою, ніж померла особа, не спростовує висновок суду про їх спільне проживання по день смерті, що підтверджується іншими доказами.

Померла ОСОБА_2 була похилого віку та потребувала сторонньої допомоги, догляд за якою здійснювала її онука ОСОБА_1 , що підтверджується показаннями свідків.

Суд врахував, що показами свідків, підтверджено що ОСОБА_1 постійно мешкала разом із ОСОБА_2 за адресою в квартирі АДРЕСА_2 , по день її смерті як бабуся та онука, здійснювала догляд за нею. Із вказаних показів встановлено й те, що вони будучи зареєстрованими в різних квартирах, проте фактично проживали однією сім`єю квартирі АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 .

Підстав ставити під сумнів показання свідків, у суду не має, ці показання є переконливими та логічними. ОСОБА_2 здійснювала та здійснює догляд та утримання по даний час квартири, в якій постійно проживала померла.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Будь-яких даних про те, що після смерті ОСОБА_2 є спадкоємці у порядку, передбаченому нормами ЦК України, які би оспорювали право позивача на прийняття спадщини, судом не встановлено.

Факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, так як надає право на спадкування.

За таких обставин, суд визнає встановленим факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , з січня 2021 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо визнання права власності на житло в порядку спадкування за законом суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1220, 1221 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст.ст. 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом ст.ст. 1233, 1234, 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1269, 1270 ЦК України).

За змістом ст.ст. 1296, 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Із матеріалів справи вбачається, що своєю постановою від 26.10.2023 року нотаріус відмовив у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщини за заповітом, оскільки позивачкою не було подано документів на підтвердження факту постійного її проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в кв. АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що на час своєї смерті ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , натомість місце реєстрації позивачки ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .

Факт постійного проживання позивачки із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується належними, достатніми та допустимими доказами, зокрема, показами свідків, актом про підтвердження фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, за наявності підтвердження факту постійного проживання спадкоємиці за заповітом разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, позивачка вважається такою, що прийняла спадщину, а тому має право реалізувати свої спадкові права щодо отримання спадково майна у власність в порядку спадкування за заповітом.

За обставин, коли судом встановлено факт постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що вказує на прийняття спадкоємцем спадщини за заповітом, однак нотаріусом прийнято постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності підтвердження постійного проживання, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом має відбуватись в судовому порядку.

Оскільки факт постійного проживання і відповідно прийняття спадщини підтверджено, наявний заповіт складений ОСОБА_2 на ім`я позивачки ОСОБА_1 , інші спадкоємці відсутні та наявні докази належності нерухомого майна заповідачу, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-80, 141, 258, 263-265, 266 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Запорізької міської Ради, третя особа - приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Вартанова Олеся Степанівна, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за заповітом - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з бабусею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з січня 2021 року по 11.09.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі - ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене сторонами шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його оголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 14 березня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська