Справа № 148/2618/23
Провадження №2-о/148/25/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління ДМС України у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

В грудні 2023 року заявниця звернулася в суд з вказаною вище заявою. В обгрунтування заяви послалася на те, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бердичів Житомирської області, де на той час проживали її батьки, у родині ромів. Її матір`ю є ОСОБА_2 , а відомості про батька записано за вказівкою матері. На момент її народження, в 1996 році, її мати проживала в АДРЕСА_1 , де орендувала житловий будинок. Проживали вони там до 2006 року, після чого переїхали в смт. Шпиків, де вона проживає по сьогоднішній день. Як їй відомо зі слів матері, остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Жмеринка Вінницької області і все своє життя проживала на території України, не виїжджаючи в інші країни, аж до своєї передчасної смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Шпиків Тульчинського району. Сама вона теж народилася в Україні, постійно тут проживає і ніколи не виїзджала в інші країни.

В зв`язку з тим, що у її покійної матері ОСОБА_2 були відсутні документи про приналежність до громадянства України, тепер вона не може отримати паспорт громадянина України вже тривалий час.

На її неодноразові звернення до підрозділів міграційної служби щодо отримання паспорту, вона отримувала лише відмови з пропозиціями надати ще якісь додаткові документи, які би підтверджували факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року її покійної матері - ОСОБА_2 .

Нею було надано акт від 27 вересня 2023 року, складений комісійно представниками Бердичівського міського комунального виробничого житлового експлуатаційного підприємства № 7, відповідно до якого підтверджується факт постійного проживання матері ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , станом на 1991 рік по 2006 рік.

Однак, не зважаючи на це, їй вкотре було відмовлено у видачі паспорта громадянина України, тому в іншому порядку, ніж судовому, вона не може встановити факт постійного проживання її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). В звязку з чим змушена була звернутися до суду.

В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали у повному обсязі, посилаючись на викладені в ній обставини. Зазначили, що встановлення факту проживання станом на 24.08.1991 року на території України матері заявниці необхідне для того, щоб вона могла отримати паспорт громадянина України. Жодних інших документів, які б свідчили про приналежність її матері до громадянства України вона надати не може, оскільки її мати за життя таких документів не оформляла, як і відсутні документи про її народження в звязку з тим, що походить з родини ромів, ніде не навчалась та не працювала. Так само, за свого життя, її мати вчасно не звернулася для оформлення і їй паспорта громадянина України. Зазначили також, що все своє життя і заявниця і її матір проживали на території України. Просили заяву задовольнити та встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). Завниця вважає, що від встановлення даного факту залежить виникнення у неї особистого права на отримання паспорта громадянина України (набуття громадянства України).

Представник заінтересованої особи Управління ДМС України у Вінницькій області в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви ОСОБА_1 . Вважає, що оскільки заявниця не має документу, який посвідчує її особу, суд в окремому провадженні не може встановлювати тотожність особи. Крім того, на його думку, докази надані заявницею, зокрема, акт від 27.09.2023 не можуть підтвердити факт проживання матері заявниці на території України на момент проголошення незалежності України, оскільки даний акт базується лише на поясненнях свідків, які не свідчили в суді під присягою. Вважає, що заявниці, яка проживає на території України без будь-якого документа, який посвідчує її особу слід звернутися до органу УДМС з заявою про визнання особою без громадянства, де буде встановлено її особу та надано відповідний статус. Також зазначив, що встановлення юридичного факту проживання матері заявниці на території України на момент проголошення незалежності України не буде мати для заявниці жодного юридичного наслідку, тобто від нього не буде залежати виникнення, зміна або припинення її особистих чи майнових прав, а відтак відсутні підстави для задоволення даної заяви. Просив залишити заяву без задоволення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 1981 року. Їй відомо, що в лютому 1991 року в будинок її сусідки ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , поселився гурт людей ромської національності, серед них була ОСОБА_2 , матір ОСОБА_6 . Також їй відомо, що ОСОБА_2 була родичкою Клавдії по чоловіку останньої. З того часу ОСОБА_7 постійно проживала за вказаною адресою, аж до 2006 року. В 1996 році вона народила дочку ОСОБА_6 , хто батько останньої їй невідомо. Також підтвердила, що вона підписала акт № 351 від 27.09.2023, оскільки викладені в ньому факти відповідають дійсності.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Вона добре знала покійну ОСОБА_2 та її дочку ОСОБА_9 разом зі своєю матірю приїхали в м. Бердичів та стали проживати про АДРЕСА_1 у своїх родичів навесні 1991 року. Проживали за вказаною адресою вони до 2006 року. Не заперечила того, що підписувала акт № 351 від 27.09.2023.

Вислухавши пояснення заявниці, її представника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19.10.2009 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Бердичів Житомирської області. Їїї батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_2 (а.с. 5).

Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України від 19.10.2009 №6 судом встановлено, що відомості про батька ОСОБА_1 записані за заявою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 6).

Відповідно до копії довідки від 02.02.2023 №348, виданої виконкомом Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 2010 року по даний час проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7).

Згідно копії довідки від 02.02.2023 №349, виданої виконкомом Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, мати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 1974 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 2010 року по день смерті проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області 14.11.2022, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 48 років в смт. Шпиків Тульчинського району Вінницької області (а.с. 9).

Відповідно до копії Акту №351, складеного 27.09.2023 в м. Бердичів комісією у складі іспектора по роботі з населенням ОСОБА_11 , майстра дільниці ОСОБА_12 та затвердженого директором МКВЖРЕП №7 О.О. Дем`янюком, в ході перевірки факту проживання ОСОБА_13 разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1991 року по 2006 рік у АДРЕСА_1 , встановлено, що даний факт мав місце та його підтверджують свідки: ОСОБА_14 , яка проживає: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_4 , яка проживає: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_8 ,проживає: АДРЕСА_5 . Даний акт підписаний ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 (а.с. 8).

Згідно копії довідки, виданої 27.09.2023 директором Міського комунального виробничого житлового ремонтно-екплуатаційного підприємтва, ОСОБА_1 проживала в АДРЕСА_1 і разом з нею проживала мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 10).

Згідно копії повідомлення від 30.10.2008 №7289-11-20 Відділу РАЦС ГУ юстиції у Вінницькій області на запит Міського відділу РАЦС Бердичівського міськрайонного управління юстиції, вбачається, що в архіві відділу реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринка Жмеринського міськрайонного управління юстиції актового запису про народження ОСОБА_15 , ОСОБА_16 по м. Жмеринка за 1974 рік не виявлено (а.с. 11).

Як встановлено з копії листа Управлінням ДМС України у Вінницькій області, адресованного ОСОБА_1 , останню повідомлено, що для отримання паспорта громадянина України після 18- річного віку та у разі якщо немає можливості встановити громадянство батьків, як у її випадку, відповідно до вимог п. 43 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. №302 проводиться процедура встановлення особи. Проведеними перевірками підтвердити належність до громадянства її та її батьків не є можливим, що згідно із законодавством України унеможливлює видачу паспорта громадянина України у вигляді id-картки. У разі наявності у неї інформації про належність її матері - ОСОБА_17 до громадянства України на момент її народження (можливої наявності в неї будь-яких паспортних документів) рекомендовано повторно звернутись до Тульчинського РВ УДМС України у Вінницькій області з метою вирішення питання її документування по суті (а.с. 12).

Також судом встановлено, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управлінням ДМС України у Вінницькій області в особі Тульчинського РВ УДМС України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії рішенням Вінницького окружного адмімінстративного суду від 07.08.2023 №120/3681/23 відмовлено (а.с. 22). Підставою для відмови в позові стало те, що в ході перевірки органами УДМС приналежності батьків позивачки до громадянства України, не встановлено будь-яких документів, які б підтверджували їх громадянство, а тому у видачі паспорта громадянина Україні позивачці було відмовлено правомірно.

При вирішенні питання про обгрунтованість вимог заявниці та їх доведеності перед судом, суд виходить із такого.

Так, згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Дані правовідносини регулюються п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, згідно якого суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення, в тому числі і особистих прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Закон України «Про громадянство України» відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Підстави набуття громадянства України визначені в статті 6 ЗУ «Про громадянство України», зокрема, відповідно до п.2 вказаної статті громадянство України набувається, зокрема за: народженням, за територіальним походженням.

За змістом ст. 7 ЗУ «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» особа, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Пунктом 27 Порядку визначено, що провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбаченіпід пунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України № 215 від 27.03.2001, визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон N 2235-III) є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом N 2235-III (13 листопада 1991 р.).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Отже, встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 матері заявниці, про який вона просить, дозволить останній, реалізувати своє право на отримання паспорта громадянана України (набуття громадянства), оскільки саме з підстав відсутності даних про приналежність матері до громадянства України, заявниці було відмовлено у видачі паспорта.

При цьому, в іший спосіб підтвердити приналежність матері до громаднятсва України, ніж встановити даний факт заявниця не в змозі. Так, в ході перевірки приналежності матері заявниці до громадянства України органами УДМС, що було предметом розгляду Вінницького окружного адміністративного суду та відображено у рішенні від 07.08.2023 (а.с. 19-22), було встановлено, що паспортом громадянина України на території з жодної областей України ОСОБА_2 не документувалась. Даного факту не заперечила і завниця, зазначивши, що і вона, і її мати з родини ромів. Її мати не ходила до школи, не працювали, у звязку з чим нею і не оформлялися жодні документи. В 2022 році мати заявниці померла. Тож і надати органам УДМС будь-які інші паспортні документи матері, вона не може.

А тому, на переконання суду, покази свідків, на які посилається заявниця в обгрунтування своїх вимог, є належними доказами в данному випадку. При цьому, свої покази свідки надали, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів, під присягою, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Ці покази сприймалися судом безпосередньо та оцінювалися в сукупності з іншими доказами: вони узгоджуються між собою та з поясненнями самої заявниці, не суперечать матеріалам справи, та не спростовані жодними іншими доказами.

Так, обидва свідки підтвердили, що знають заявницю та знали її матір ОСОБА_2 . Також підтвердили факт, що з 1991 року по 2006 остання проживала в м. Бердичеві Житомирської області. Крім того, вказали приблизно однаковий час, з якого саме ОСОБА_18 стала проживати в м. Бердичеві, а саме кінець зими (лютий) - весна 1991, що свідчить про її проживання на території України як станом на 24.08.1991, так і станом 13.11.1991 р.

Приймаючи до уваги викладене, суд доходить висновку про обгрунтованість заявлених ОСОБА_19 вимог та, оскільки встановлення факту постійного проживання її матері на території України станом на 24.08.1991 необхідне їй для набуття громадянства України, вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Такі висновки суду узгоджуються із позицією суду касаційної інстанції, викладеною у численних постановах при розгляді подібних правовідносин, зокрема у постановах Верховного суду від 20.07.2022 у справі № 517/28/20, від 29.06.2022 у справі № 522/9243/20.

Разом з цим, суд звертає увагу, що ухвалення рішення про встановлення факту постійного проживання матері заявника ОСОБА_2 на території України станом на 24.08.1991 не створює жодних самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття заявницею громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для набуття заявницею ОСОБА_1 громадянства України у встановленому законом порядку.

Окремо, суд вважає необхідним зазначити, що не погоджується із доводами представника відповідача про те, що оскільки заявниця не має документу, який би посвідчував її особу, то намагається в судовому порядку встановити тотожність особи, а такий факт не може бути встановлений в окремому порядку. По-перше, заявниця звернулася в суд не з вимогою встановити її особу, а встановити факт проживання її матері на території України станом на 1991 рік; по-друге, навіть не зважаючи на те, що заявниця не має паспорта громадянина України, вона має свідоцтво про народження документ, який підтверджує її існування як особи; по-третє, її особу встановлено органами УДМС при її зверненні до них з заявою про видачу паспорта громадянина України, що відображено в судовому рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 07.08.2023 (а.с. 20), де зазначено, що відповідно до Висновку за результатами проведення процедури встановлення особи громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Бердичів, проживаючої в смт. Шпиків Тульчинського району від 20.08.2018 прийнято рішення: «Особу громадянки ОСОБА_1 рахувати встановленою, що є підставою для оформлення паспорта». Оскільки дана обставна встановлена судовим рішенням, то доказуванню не підлягає.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З аналізу вказаних законодавчих норм випливає, що право на звернення до суду для захисту свого інтересу має не лише громадянин України, а кожна особа. А отже, звернення Клименко в суд з данною заявою не суперечить чинному законодавству.

Згідно із ч.ч. 1, 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В ході судового розгляду знайшов підтвердження факт постійного проживання матері завниці ОСОБА_2 на території України як на момент 24.08.1991 - проголошення незалежності України, так і станом на 13 листопада 1991 р.- набрання чинності Законом N 2235-III. З огляду на те, що встановлення данного факту необхідне заявниці для реалізації свого немайнового права на набуття громадянства, суд доходить висновку про обгрунтованість заяви та вважає можливим її задовольнити.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 76, 81, 89, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року).

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.03.2024.

Суддя Л.А. Штифурко