Справа № 513/1542/23
Провадження № 2/513/68/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Миргород В.С.,

при секретарі судового засідання Аркуші І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Сарата Одеської області цивільну справу №513/1542/23 за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок садибного типу в порядку спадкування, суд,-

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2023 позивач через свого представника адвоката Вельчеву Н.М. звернувся до суду з позовом до Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок садибного типу в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , про що Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено відповідний актовий запис №20 та 12 січня 2023 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, на спадкове майно у вигляді ? частки житлового будинку садибного типу АДРЕСА_1 . На день смерті спадкодавиця була зареєстрована та проживала за вказаною адресою, до членів її сім`ї входили син ОСОБА_1 та невістка ОСОБА_4 .

За життя 31 серпня 2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким вказаний житловий будинок заповіла сину - позивачу у справі ОСОБА_1 . Згідно з рішенням Саратського районного суду Одеської області від 22 серпня 2023 року встановлено факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, як між матір`ю та сином.

Позивач як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину у встановлений законом строк шляхом подання відповідної заяви нотаріусу та 12 червня 2023 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. заведена спадкова справа №159/2023.

Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 13 липня 2023 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Правовстановлюючий документ на вказаний будинок відсутній, право власності не зареєстроване, у зв`язку з тим, що будинок був збудований до 1992 року і право власності набуто в порядку, який існував на час його будівництва у 1974 році, шляхом внесення запису до погосподарської книги.

Просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ? частку житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та розпочато підготовче провадження.

Ухвалою суду від 07 грудня 2023 року за клопотанням представника позивача, замінено первісного відповідача Кулевчанську сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області на належного ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_5 та його представник будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення відповідних повідомлень у додаток «Viber», яке ними отримано, до суду не з`явилися. Представником позивача - адвокатом Вельчевою Н.М. до суду направлено заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягають.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення відповідних повідомлень у додаток «Viber», яке нею отримано, до суду не з`явилася До суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатніми для розгляду цієї справи по суті.

Конституцією України передбачено захист права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти с своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено відповідний актовий запис №20 та 12 січня 2023 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді 1/2 частки житлового будинку садибного типу АДРЕСА_1 .

За життя 31 серпня 2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчено секретарем Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області Польжок Д.І. та зареєстровано у реєстрі за №120, згідно з яким вказаний житловий будинок заповіла сину - позивачу у справі ОСОБА_1 (а.с. 9).

Крім того, 31.08.2016 року ОСОБА_3 , склала заповіт, який посвідчений секретарем Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області Польжок Д.І. та зареєстровано у реєстрі за №121, згідно з якого призначила онуку ОСОБА_2 спадкоємцем земельної ділянки, розташованої на території Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Тобто спадкоємцями по спадковій справі за вказаними заповітами є син ОСОБА_1 та онука ОСОБА_2 (а.с. 58-59).

Факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, як між матір`ю та сином, встановлено рішенням Саратського районного суду Одеської області від 22 серпня 2023 року, яке набрало законної сили 28 вересня 2023 року.(а.с.14-16).

12 червня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. із заявою про прийняття спадщини та 12 червня 2023 року нотаріусом заведена спадкова справа №159/2019.

13 липня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 13 липня 2023 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

За частиною 2 статті 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Згідно з технічним паспортом за реєстраційним номером ТІ01:2183-2615-7689-0155, інвентаризаційна справа № 197-10.2023, виготовленим станом на 26 жовтня 2023 року, житловий будинок садибного типу під номером АДРЕСА_1 , був збудований 1974 році. Вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості станом на 02 листопада 2023 року становить 440 102,51грн.

Відповідно до довідки Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №645 від 30 жовтня 2023 року адресна нумерація АДРЕСА_1 присвоєна відповідна (№151) та на теперішній час існує та відповідає дійсності.

У 1974 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ХІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності.

Відповідно до пункту 6 Інструкції, не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Таким чином, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в по господарській книзі сільської ради.

Отже підставою виникнення у спадкодавиці права власності на житловий будинок садибного типу був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Правовстановлюючий документ на вказаний будинок відсутній, право власності не зареєстровано, у зв`язку з тим, що будинок збудований до 1992 року і право власності набуто в порядку, який існував на час його будівництва, шляхом внесення запису до по господарської книги.

Відповідно до виписок з погосподарських книг №3 по Кулевчанській сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, особистий рахунок № НОМЕР_2 головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , значиться ОСОБА_3 .

Згідно з виписками з погосподарських книг №3 по Кулевчанській сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, особистий рахунок № НОМЕР_3 головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , значиться ОСОБА_1 , до члені його сім`ї входить дружина ОСОБА_4 .

З наведеного вище, вбачається, що спадкодавиця ОСОБА_6 була власником ? частини житлового будинку садибного типу АДРЕСА_1 на підставі запису в погосподарській книзі. У зв`язку з чим, вказаний житловий будинок садибного типу входить до складу спадщини, що відкрилась після її смерті.

Відповідно до довідки Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №647 від 30 жовтня 2023 року за погосподарською книгою №3, особовий рахунок № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , власником ? частини житлового будинку є ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд складає 0,09га. Свідоцтво про право власності на земельну ділянку не видавалося.

Відповідно до довідки Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №649 від 30 жовтня 2023 року за погосподарською книгою №3, особовий рахунок № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 , власником ? частини житлового будинку є ОСОБА_1 . Площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд складає 0,08га. Свідоцтво про право власності на земельну ділянку не видавалося.

Згідно з довідкою Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №646 від 30 жовтня 2023 року, земельна ділянка, орієнтовною площею 0,17 га (0,08 га+ 0,09га) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , в оренду не передавалась та знаходиться у фактичному користуванні. Право власності не оформлювалося.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 31 цього Закону передбачені особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку.

Відповідно до зазначеного Закону, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про прав на спадщину.

Роз`яснення щодо того, що правильним є застосування саме вказаних норм, міститься в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» наведено роз`яснення судам щодо розгляду аналогічних спорів з приводу спадкування майна та його реєстрації.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

З вищенаведеного випливає, що іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. ст. 2, 77, 80, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок садибного типу в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок садибного типу, під номером АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Дата складення повного тексту рішення 06.03.2024 року.

Суддя В. С. Миргород