КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року місто Київ

Справа № 757/54599/19-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/138/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О. В. (суддя-доповідач), Мазурик О. Ф., Немировської О. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року (ухвалене у складі судді Новака Р. В.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, треті особи Фонд соціального страхування України Виконавча дирекція, ОСОБА_2 , про стягнення заробітної плати в частині заборгованості за листками непрацездатності з виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, треті особи Фонд соціального страхування України Виконавча дирекція, ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського на користь ОСОБА_1 заробітну плату в частині заборгованості виплат матеріального забезпечення за листками непрацездатності: від 27.03.2019серії АДХ № 043667; від 15.04.2019 серії АДХ № 063385, від 26.04.2019 серії АДХ № 563148, від 20.05.2019 серія АДХ № 631482, від 05.06.2019 серія АДХ № 631483, як допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком в сумі 43 002 грн 18 коп.; а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 3 000 грн 00 коп.

В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2019 у справі № 761/943/18, позивача було поновлено на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського. З 27.03.2019 по 15.04.2019 позивач перебував на лікарняному, у зв`язку з чим тільки 16.04.2019 приступив до роботи на займаній посаді, про що позивачем повідомлено в.о. ректора Скакун Ю.В. шляхом надсилання на її адресу доповідної записки. У цей же день, враховуючи, що начальник відділу кадрів відповідача ОСОБА_3 безпідставно відмовилась прийняти та зареєструвати листки непрацездатності як вхідну кореспонденцію, позивач вимушено надіслав поштою рекомендований лист на адресу відповідача з вимогою виплати матеріального забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, додавши до листа оригінали листків непрацездатності від 27.03.2019 серії АДХ №043667 та від 15.04.2019 серії АДХ №063385. Дана неадекватна і груба поведінка відповідальних посадових осіб відповідача по відношенню до позивача визвала серцевий напад, в зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до лікарні, де перебував на стаціонарному лікуванні з 17.04.2019 по 26.04.2019, згідно листка непрацездатності від 26.04.2019 року серії АДХ №563148, який позивач направив на адресу відповідача разом з рекомендованим листом-вимогою прийняти листок непрацездатності та призначити матеріальне забезпечення за загально-обов`язковим соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. На неодноразові звернення позивача на адресу відповідача щодо прийняття листків непрацездатності та здійснення виплати по ним, отримував відмову щодо їх прийняття з підстав неналежного оформлення даних листків, посилаючись на невідповідність вимогам п.3.1 «Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності», затвердженого наказом МОЗ України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 №532/274/136-ос/1406, що і стало підставою для звернення з даною вимогою до суду.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 16 жовтня 2023 року подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, а також неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи та невірне дослідження доказів, що містяться в матеріалах справи, прийняття рішення з порушенням строків та прав сторін, зокрема - принципу рівності учасників судового процесу.

Вказує, що судом першої інстанції не повинні були братися до уваги пояснення третьої особи - Фонду соціального страхування, оскільки вони є недопустимим доказом у справі через недотримання вимог ч. 3 ст. 181 та ч. 4 ст. 178 ЦПК України щодо надіслання пояснень третьої особи іншим учасникам справи, про що свідчить відсутність зареєстрованого в системі «Укрпошти» штрих-коду, який долучений як доказ надсилання пояснень іншим учасникам процесу.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що у складі Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського взагалі було створено, на той час, комісію (уповноваженого) із соціального страхування, яка зобов`язана була б розглядати підстави та правильність видачі та заповнення листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення. Також відсутні як доказ рішення чи висновки самої комісії (уповноваженого) із соціального страхування, що є первинним документом для прийняття рішення щодо надання чи відмови у виплаті матеріального забезпечення застрахованій особі, зокрема і позивачу.

Вказує, що оригінали листів непрацездатності були надіслані рекомендованими листами на адресу відповідача, оскільки позивачу було незаконно відмовлено у їх прийнятті та реєстрації як вхідної документації. У зв`язку із цим апелянт вважає, що ним були надані усі наявні у нього докази, якими документально обґрунтовано і доведено обставини, на які він посилається у своєму позові як на підставу своїх вимог.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року витребувано матеріали цивільної справи № 757/54599/19-ц з Печерського районного суду м. Києва.

На виконання вимог ухвали матеріали цивільної справи № 757/54599/19-ц надійшли на адресу Київського апеляційного суду 22 листопада 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року матеріали цивільної справи № 757/54599/19-ц направлено до Печерського районного суду міста Києва для усунення виявлених недоліків в матеріалах справи.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2023 року внесено виправлення в резолютивну частину заочного рішення Печерського районного суду м. Києва шляхом зазначення після восьмого абзацу «Повний текст рішення виготовлено 05.11.2020».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та надано учасникам справи 5-денний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом із апеляційною скаргою Фонд соціального страхування отримав 24 січня 2024 року, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 143). Таврійський національний університет імені В.І. Вернадського - 29 січня 2024 року.

Відзив на апеляційну скаргу від Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського поданий до відправлення на адресу Київського апеляційного суду 13лютого 2024 року, тобто в порушення 5-денного строку з дати отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження, оскільки останнім днем було 05 лютого 2024 року, а тому відзив на апеляційну скаргу від Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського не приймається колегією суддів до уваги.

Відзиву від інших учасників провадження не надійшло.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються:

1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;

4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду;

5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Всупереч зазначеної норми у рішенні суду не зазначено з посиланням на докази фактичних обставин справи, що були встановлені судом, а тому апеляційний суд позбавлений можливості встановити, з яких підстав суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, враховуючи, що в мотивувальній частині рішення наводяться норми, що стосуються перекладення обов`язку відшкодування матеріальної шкоди з особи, на яку виданий лист непрацездатності, на лікаря, який такий лист видав. Разом із цим, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 дійсно перебував на лікарняному по стану здоров`я, проте у результаті суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заробітної плати за листами непрацездатності через їх необґрунтованість.

Вказані недоліки судового рішення, разом із загальною неузгодженістю мотивів та висновків суду першої інстанції, дають підстави стверджувати про необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до пунктів 1 та 3 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

За таких обставин колегія суддів визнає частково обґрунтованими доводи апелянта в частині невідповідності рішення суду вимогам ст. 263 ЦПК України, скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення відповідно до встановлених обставин справи.

Апеляційним судом встановлено, що 15 березня 2019 року на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року по справі № 761/943/18 (провадження № 2/761/977/2019) наказом № 104-к було скасовано наказ від 24.11.2017 р. № 798-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків з 04.08.2017 р., виплачено ОСОБА_1 середній заробіток в межах платежу за один місяць у розмірі 13 052,13 грн (а. с. 30).

16 квітня 2019 року доповідною запискою, зареєстрованою за вх. № 09/01-154 від 16.04.2019, ОСОБА_1 повідомив в.о. ректора ТНУ ім. В.І. Вернадського ОСОБА_2, першого проректора ТНУ ім. В.І. Вернадського ОСОБА_4 та проректора з науково-педагогічної діяльності та інноваційного розвитку ОСОБА_5 про початок виконання обов`язків проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків ТНУ ім. В.І. Вернадського (а. с. 31).

Позивачем були пред`явленні відповідачу до виплати листи непрацездатності:

від 27.03.2019 серії АДХ № 043667, згідно з яким ОСОБА_1перебував на лікуванні в амбулаторному режимі з 27.03.2019 по 28.03.2019 (а. с. 32);

від 15.04.2019 серії АДХ № 063385, згідно з яким ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 29.03.2019 по 15.04.2019(а. с. 33);

від 26.04.2019 серії АДХ № 563148, згідно з яким ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 17.04.2019 по 26.04.2019(а. с. 34);

від 03.06.2019 серії АДХ № 631482, згідно з яким ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 20.05.2019 по 03.06.2019(а. с. 35);

серії АДХ № 631483, згідно з яким ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 03.06.2019 по 26.06.2019(а. с. 36).

Листами відповідача від 19.04.2019 №09/01-511 (а. с. 10), від 17.05.2019 №09/03-582 (а. с. 12), від 30.05.2019 №48-д (а. с. 13), від 03.06.2019 №09/03-642 (а. с. 8), від 02.07.2019 №09/03-714 (а. с. 14), від 03.07.2019 №09/03-726 (а. с. 11), від 23.07.2019 №09/03-805 (а. с. 15), від 24.07.2019 №09/03-807 (а. с. 17), від 24.07.2019 №09/03-808 (а. с. 16)позивача повідомлено, що листки непрацездатності оформлені з порушенням та повідомлено про необхідність надати виправлені, належним чином оформлені листки непрацездатності та пояснення щодо поважності відсутності на робочому місці.

Не отримавши оплату за вказаними листами непрацездатності позивач звернувся до суду.

Відповідно до ст. 253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (у редакції чинній на дату виникнення правовідносин) (далі - Закон № 1105-XIV) страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах..

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону № 1105-XIVправо на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, ОСОБА_1 є застрахованою особою, оскільки працює на умовах трудового договору (контракту) у Таврійському національному університеті імені В.І. Вернадського, що підтверджується записами у його трудовій книжці та визнається сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20Закону № 1105-XIV за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надається зокрема такий вид матеріального забезпечення як допомога по тимчасовій непрацездатності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону № 1105-XIVдопомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі зокрема тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 22 Закону № 1105-XIVоплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, ОСОБА_1 як застрахована особа мав право на оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві за рахунок коштів роботодавця.

Відмовляючи у прийнятті до виплат листів непрацездатності позивача відповідачем вказувалося, зокрема, на їх невідповідність вимогам п. 3.1. Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України,Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 № 532/274/136-ос/1406, відповідно до якого підкреслюється слово "первинний" або "продовження" із зазначенням номера та серії попереднього ЛН у разі його продовження. Чітко вказуються: назва і місцезнаходження закладу охорони здоров`я (повністю), що підтверджуються штампом та печаткою закладу охорони здоров`я "Для листків непрацездатності"; дата видачі ЛН (цифрою вказується число, після чого літерами - назва місяця, цифрою вказується рік), прізвище, ім`я, по батькові непрацездатного (повністю); число повних років (цифрами); стать підкреслюється; місце роботи: назва і місцезнаходження підприємства, установи, організації (повністю).

Вказаним вимогам Інструкції надані позивачем листи непрацездатності відповідають, а тому відмова роботодавця у прийняття таких листів є безпідставною.

Проте колегія суддів не вбачає, станом на дату перегляду рішення суду першої інстанції,підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати в частині заборгованості виплат матеріального забезпечення за листами непрацездатності внаслідок захворювання або травми не пов`язаної з нещасним випадком у період з 27.03.2019 по 26.06.2019 з огляду на таке.

Апеляційним судом було встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року у справі № 761/19326/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 січня 2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 30 березня 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, третя особа - ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з моменту звільнення - задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано наказ №82-к від 04.06.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 », виданий Таврійським національним університетом ім. В.І. Вернадського.

Поновлено ОСОБА_1 , на роботі на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв`язків Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського з 15 березня 2019 року.

Стягнуто з Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 15.03.2019 року по 08.07.2021 року у розмірі 411 326,76 грн.

Як вбачається зі зміст вказаного рішення суду середня заробітна плата, яка присуджена до стягнення на користь ОСОБА_1 , склала 411 326,76 грн та була обрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та виражена у формулі (89,38 грн х 577 роб. дні (4 602 роб. год.).

Із цієї формули вбачається, що середньоденна зарплата ОСОБА_1 дорівнює 712,87 грн (411 326,76/577).

Натомість при обґрунтуванні позовних вимог у цій справі позивачем застосована для визначення розміру позовних вимог про стягнення коштів за лисками непрацездатності середньоденна зарплата у розмірі 623,22 грн (а. с. 6).

Відповідно до ст. 24 Закону № 1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах:

1) 50 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років;

2) 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до п`яти років;

3) 70 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п`яти до восьми років;

4) 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років;

5) 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, віднесеним до 1-3 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; одному з батьків або особі, що їх замінює та доглядає хвору дитину віком до 14 років, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи; ветеранам війни, постраждалим учасникам Революції Гідності та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, віднесеним до жертв нацистських переслідувань відповідно до Закону України "Про жертви нацистських переслідувань"; донорам, які мають право на пільгу, передбачену статтею 10 Закону України "Про донорство крові та її компонентів"; особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу.

Колегія суддів вважає, що допомога по тимчасовій непрацездатності є державною соціальною гарантією, що забезпечує право працюючих громадян на збереження середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності, у зв`язку із якою особа фактично не виконує свою трудову функцію, за що їй належить заробітна плата. При цьому, максимальний розмір матеріальної допомоги, на який позивач міг розраховувати є 100 % середньої заробітної плати (доходу).

Відповідно до ч.11 ст.22 Закону України № 1105 у разі настання тимчасової непрацездатності застрахованої особи у період вирішення спору про незаконність її звільнення з роботи допомога по тимчасовій непрацездатності надається за умови поновлення застрахованої особи на роботі з дня винесення такого рішення відповідним органом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішенням Шевченківського районного суду від 08 липня 2021 року у справі № 761/19326/20 відновлено права позивача на отримання втраченого заробітку за час тимчасової непрацездатності у переривчасті періоди з 27.03.2019 по 26.06.2019, шляхом присудження йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.03.2019 по 08.07.2021, розмір якого є більшим за той, що міг очікувати та просить стягнути позивач як виплату йому матеріальної допомоги за листами непрацездатності, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського про стягнення заборгованості з виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності слід відмовити.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення процесуальних норм судом першої інстанції, оскільки дані порушення були усунуті шляхом винесенням нового рішення (постанови) після нового встановлення та перегляду обставин судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову підстави для нового перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

позов ОСОБА_1 до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, треті особи Фонд соціального страхування України Виконавча дирекція, ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості з виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідачО. В. Желепа
Судді:О. Ф. Мазурик
О. В. Немировська