Справа № 133/3846/21
Провадження № 22-ц/801/448/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 рокуСправа № 133/3846/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Панасюка О. С.,

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Пронівою Наталією Романівною, на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 05 грудня 2023 року у м. Козятині суддею цього суду Кучерук І.М., дата складання його повного тексту 11 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області з позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 (двоюрідна прабаба позивача) склала на випадок свої смерті заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Самгородоцької сільської ради 09 лютого 1996 року. Усе своє майно вона заповіла племіннику - ОСОБА_4 (діду позивача).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, після смерті якої залишилося спадкове майно, до якого входило в тому числі право на земельну частку (пай) площею 3,39 га, що розташована на території Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, однак він не встиг прийняти спадщину, що відкрилась після смерті його тітки.

Батько діда позивача ОСОБА_5 був рідним братом ОСОБА_3 .

Позивач є єдиною спадкоємицею за законом після смерті двоюрідної прабаби (п`ятої черги), оскільки ні її дід ОСОБА_4 , ні її мати ОСОБА_2 не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 . Позивач же у визначений законом строк спадщину прийняла, оскільки на день смерті ОСОБА_3 була малолітньою.

Також позивач указувала, що оформити свої спадкові права на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , вона не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну часту (пай), а також документи, що підтверджують родинні відносини із померлою.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну підстав та предмету позову, у якій зазначила ще одного відповідача - ОСОБА_2 , а також, пославшись на викладені обставини, просила суд встановити факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно була її двоюрідною прабабою по материнській лінії та визнати за нею право на вказану вище земельну частку (пай).

03 серпня 2023 року ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області зазначену заяву прийнято.

05 грудня 2023 року рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області позов задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно була двоюрідною прабабою ОСОБА_1 по материнській лінії. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Проніву Н.Р., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати в частині вирішення вимоги позову, у задоволенні якої відмовлено, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зокрема скаржник посилається на те, що судом не було взято до уваги заяви відповідачів про визнання позову.

Відзиви від інших учасників справи на апеляційну скаргу не надійшли.

Учасники справи у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились.

05 березня 2024 року представник позивача адвокат Проніва Н.Р. надіслала до суду заяву про відкладення розгляду справи, яка мотивована тим, що адвокат приймає участь у іншому судовому засіданні, призначеному о 09 год. 00 хв. цього ж дня у Козятинському міськрайонному суді Вінницької області.

Дана заява не підлягає до задоволення, оскільки викладена в ній обставина не є поважною причиною для відкладення розгляду справи. У такій заяві не названо жодної причини, яка б завадила самій ОСОБА_1 з`явитися у судове засідання, де б вона змогла представляти свої інтереси особисто чи скористатися правовою допомогою інших адвокатів, ніж вказаний вище. При цьому, в ОСОБА_1 було достатньо часу з моменту подачі апеляційної скарги 10 січня 2024 року до розгляду її по суті укласти угоду з адвокатом, який би знайшов час для представництва її інтересів у судовому засіданні, призначеному на 05 березня 2024 року о 09 год. 30 хв. у Вінницькому апеляційному суді.

04 березня 2024 року представник Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області подав до суду заяву, у якій просить розглянути цю справу без участі керівника або представника сільської ради.

Відповідно до п. п. 1-4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Судова повістка про виклик до суду ОСОБА_2 була направлена листом рекомендованою кореспонденцією на єдину відому суду адресу місця її перебування

Однак станом на 05 березня 2024 року рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_2 поштового відправлення, а саме повістки про виклик у судове засідання суду апеляційної інстанції на вказані вище день та час на адресу Вінницького апеляційного суду не повернулось. Проте, з офіційного сайту АТ «Укрпошта» апеляційним судом встановлено, що поштове відправлення за трек номером 962 вручено адресату із проставленням працівником АТ «Укрпошта» відмітки на ньому «відправлення вручено: за довіреністю».

Крім того, відповідач ОСОБА_2 відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлялась про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. За змістом цієї норми з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З урахуванням того, що судова повістка про виклик до суду була направлена листом рекомендованою кореспонденцією зазначеному відповідачу на єдину відому суду адресу місця її перебування та того, що вона відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлялась про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому вона є належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, оскільки апеляційний суд в достатній мірі виконав свій обов`язок щодо повідомлення учасника про розгляд справи.

Згідно положень ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У постанові від 22 травня 2023 року у справі № 523/13340/20 Верховний Суд вказав, що якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він вправі, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Таким чином колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності вказаних належним чином повідомлених учасників справи, оскільки неявка учасників справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи, а відкладення її розгляду призведе до порушення строків розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження від 22 серпня 1964 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_2 , що видно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12 квітня 1979 року, її батьками записано ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а. с. 11).

09 лютого 1996 року секретарем виконкому Самгородоцької сільської ради посвідчено заповіт ОСОБА_3 , яка усе своє майно заповіла племіннику - ОСОБА_4 (а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_8 . Згідно свідоцтва про народження (повторного) від 19 березня 2015 року серії НОМЕР_3 її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_2 (а. с. 12).

22 липня 2004 року в.о. голови Козятинської райдержадміністрації видано розпорядження №261, яким наказано виділити земельні частки (паї) в натурі (на місцевості), видати державні акти на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території адміністративного підпорядкування Самогородоцької сільської ради згідно додатку №1 (а. с. 15). Як вбачається з додатку № 1 до цього розпорядження під номером 742 зазначена ОСОБА_3 , номер ділянки 985, площа 3,39 га (а. с.16-18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що слідує із свідоцтва про смерть від 15 листопада 2004 року серії НОМЕР_4 (а. с. 5).

18 березня 2015 року позивач змінила ім`я із « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », що видно із свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_5 , виданого того ж дня (а. с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01 липня 2019 року серії НОМЕР_6 (а. с. 9).

24 жовтня 2019 року Самгородоцькою сільською радою Хмільницького (тепер Козятинського) району Вінницької області видана довідка про те, що за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно запису в погосподарській книзі №02 особового рахунку № НОМЕР_7 з 1968 року рахується житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка площею 0,59 га, що розташовані в АДРЕСА_1 . Житловий будинок побудований у 1968 році (а. с. 8).

31 серпня 2020 року в.о. начальника відділу у Козятинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надав відповідь про те, що відомості про видачу сертифікату на право на земельну частку (пай) та державного акта на право власності на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва на території Самгородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області на ім`я гр. ОСОБА_3 у місцевому фонді документації із землеустрою відділу відсутні (а. с. 14).

За ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

За змістом ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

За ч. ч. 1, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч. ч. 2-4 ст. 1273 цього Кодексу.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Отже, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією, а також свідоцтво про право на спадщину або рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус може відмовити у вчиненні нотаріальної дії.

За змістом цієї ж статті Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у ст. 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені ч. 3 ст. 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Згідно глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у ст. 47 Закону України «Про нотаріат», або містять відомості, передбачені ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд першої інстанції, встановивши з поданих позивачем доказів, що ОСОБА_1 не зверталась до нотаріуса для нотаріального оформлення належної спадщини і постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій нотаріус не виносив, правильно застосував до спірних правовідносин положення глави 86 ЦК України та вказав, що позивач передчасно звернулась до суду за відсутності спору, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги позову про визнання права на земельну частку (пай) у судовому порядку.

Подібний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 18 червня 2018 року у справі № 182/8267/14-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було взято до уваги заяви відповідачів про визнання позову є безпідставними з огляду на таке.

За ч. ч. 1-3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15-ц, від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19, від 02 листопада 2023 року у справі № 592/7624/22.

Визнання позову у даній справі відповідачами суперечить вимогам закону, адже відсутність умов для одержання ОСОБА_1 у нотаріуса або у посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою таких осіб у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому з урахуванням зазначених вище норм ЦПК України та висновків Верховного Суду визнання позову ОСОБА_2 та Самгородоцькою сільською радою Хмільницького району Вінницької області не може бути прийнятим.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги позову про встановлення факту родинних відносин не оскаржувалось, а тому в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядалось.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Пронівою Наталією Романівною, залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

О. С. Панасюк