ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/7048/23

Провадження № 22-ц/4820/483/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Цугель А.О.

за участю представника позивача Чулкової Н.К.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2023 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2023 року (суддя Салоїд Н.М.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обгрунтування позову, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, зазначала, що 12 вересня 2021 року ОСОБА_2 близько 15 год. 55 хв., керуючи автомобілем марки «Volkswagen» модель Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою Тернопіль-Львів, у напрямку до м. Львів, у правій смузі руху, наближаючись до її ділянки 100 км + 444 м, що неподалік с. Тарасівка Львівського району Львівської області, грубо порушив вимоги чинних Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: розділу 1 пунктів 1.3, 1.5, 1.10 (в частині значення терміну «дорожня обстановка»); розділу 2 пункту 2.3 (підпунктів «б» та «д»), розділу 10 пункту 10.1, розділу 12 пунктів 12.1, 12.6 («г») та розділу 14 пункту 14.2 (підпункт «в»), що виразилось в тому, що він, керуючи вищевказаним транспортним засобом, рухаючись поза межами населеного пункту зі швидкістю близько 100 км/год, був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості у дорожній обстановці, перед зміною напрямку руху, пов`язаною із виїздом на смугу зустрічного руху для обгону попутних спереду транспортних засобів, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати вільна від транспортних засобів, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, без причин технічного характеру виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в той час у зустрічному напрямку, тобто в сторону до м. Тернопіль, рухався автомобіль марки «Subaru» модель WRX STI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та, як наслідок цих дій, допустив зіткнення із вказаним транспортним засобом. Окрім цього, в обстановці настання цієї дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 допустив ще зіткнення керованого ним автомобіля марки «Volkswagen» модель Golf реєстраційний номер НОМЕР_1 , із автомобілем марки «Mersedes-Benz» модель Viano, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , що рухався у напрямку до м.Львова та обгін якого виконував ОСОБА_2 . А також після різкої зупинки автомобіля марки «Subaru» модель WRX STI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 відбулось ще зіткнення цього транспортного засобу із автомобілем марки «Lexus» модель LS 460, реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_5 , що рухався позаду у попутному напрямку у сторону до м. Тернопіль.

В результаті порушення Правил дорожнього руху відповідачем ОСОБА_2 , пасажир керованого ним автомобіля ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Отже ОСОБА_2 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Вказані обставини та вина відповідача ОСОБА_2 y вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 12 вересня 2021 року встановлені ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/5065/21 від 11.01.2022, яка набрала законної сили 19.01.2022.

Згідно ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.01.2022 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України, а кримінальне провадження за ч.1 ст.286 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000137 від 13.09.2021 про обвинувачення ОСОБА_2 , закрито відповідно до вимог п. 1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.288 КПК України.

Внаслідок вчинення відповідачем ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та вчиненні 12.09.2021 дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль «Subaru», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 зазнав значних механічних ушкоджень.

Згідно звіту №675/22 про оцінку вартості автомобіля «Subaru» модель WRX STI, реєстраційний номер НОМЕР_4 : вартість відновлювального ремонту автомобіля «Subaru» модель WRX STI, реєстраційний номер НОМЕР_6 , без ПДВ складає 530603,88 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Subaru» модель WRX STI, реєстраційний номер НОМЕР_7 , без ПДВ складає 287232,58 грн.; ринкова вартість автомобіля «Subaru» модель WRX STI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 678809,16 грн.

Ha момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ АСК «Скарбниця», згідно Полісу №AP/1750957 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з якого вбачається, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 260000,00 грн, за шкоду заподіяну майну складає 130000,00 грн.

ОСОБА_1 , яка згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 є власником автомобіля «Subaru» модель WRX STI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , відповідно до ст.ст. 33, 35 Захону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернулась до ПрАТ ACK «Скарбниця» (страховика) із заявою про виплату страхового відшкодування.

ПрАТ АСК «Скарбниця» сплатило в межах суми страхового відшкодування ОСОБА_7 страхову виплату в сумі 130000,00 грн, тобто свої зобов?язання виконало. Відповідач ОСОБА_2 в рахунок часткового відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля «Subaru» сплатив ОСОБА_1 кошти в загальному розмірі 157300,00 грн, а саме: 26.08.2022 - 40000,00 грн, 30.08.2022 - 117300,00 грн.

Однак, вказаних коштів (страхової виплати та виплат, здійснених відповідачем) не достатньо для повного відшкодування шкоди, завданої відповідачем у результаті ДТП, адже вартість відновлювального ремонту автомобіля «Subaru» модель WRX STI, реєстраційний номер НОМЕР_6 , (без врахування коефіцієнту зносу) є значно більшою та становить 530603,88 грн. Тому відповідач ОСОБА_2 зобов?язаний відшкодувати ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу і страховою виплатою разом із виплатами, здійсненими відповідачем, що становить 243303,88 грн (530603,88 грн - 287300,00 грн).

07.12.2021 автомобіль «Subaru» модель WRX STI, реєстраційний номер НОМЕР_6 , який зазнав значних механічних пошкоджень внаслідок спричиненої відповідачем ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди, знаходився на автостоянці в АДРЕСА_1 , де було проведено його огляд оцінювачем ОСОБА_8 . За перебування пошкодженого автомобіля на автостоянці ОСОБА_1 сплатила 2400,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Крім того, внаслідок вчинення відповідачем ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, ОСОБА_1 було завдано не лише майнової шкоди, яка полягає в пошкоджені автомобіля, а і моральної шкоди. Так, внаслідок дорожньої-транспортної пригоди ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження. Одразу після ДТП її автомобілем швидкої допомоги було доставлено в лікарню, де їй проводились обстеження та надавалась медична допомога, і в лікарні вона знаходилась добу. Після ДТП вона довгий час відчувала біль в ногах, в області грудей, боліла шия, ключиця, бедра, а тому змушена була 16.09.2021 та 21.09.2021 звертатись за медичною допомогою до лікаря.

Моральна шкода позивачки також полягає і в душевних стражданнях, переживаннях за своє здоров?я, постійні спогади про наслідки дорожньо-транспортної пригоди призводять до відчуття тривоги, настороги, психологічного дискомфорту, зниження настрою, порушення сну, з`явились неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, бажання уникати контактів, що спричинило негативні зміни у її житті. Крім того, ОСОБА_1 вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім`ї, оскільки протягом тривалого часу не може використовувати автомобіль, який пошкоджено, втратила можливість переміщатися по місту власним транспортним засобом, була вимушена витрачати час на врегулювання питання щодо відшкодування завданих збитків, відновлення своїх порушених прав, фактично змінила звичний уклад свого життя внаслідок вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України.

Таким чином, внаслідок вчинення відповідачем ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та заподіяння майнової шкоди, ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, розмір якої вона оцінила в сумі 30 000,00 грн, яка підлягають стягненню з відповідача на її користь.

З урахуванням вищевикладеного та заяви про зменшення позовних вимог, позивачка просила суд стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 245 703,88 грн та моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн, судовий збір у розмір 536,810 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 35000 грн.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 245 703,88 грн матеріальної шкоди та моральну шкоду в сумі 30000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2757,00 грн.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2023 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Вказує, що суд формально підійшов до розгляду даної справи, зайнявши однобічну позицію позивача спрямовану виключно на безпідставне її збагачення, котра з первісного моменту звернення до суду із даним позовом, яскраво демонструвала зловживання процесуальними правами, приховувала від суду істинні фактичні обставини даного спору, постійно змінювала позовні вимоги, зумисно затягуючи розгляд справи, змінюючи представників та збільшуючи вартість понесених нею витрат на правничу допомогу в залежності від отримання моїх відзивів та доказів, що заперечували її необґрунтовані вимоги. Зазначає, що мотиви та доводи суду щодо задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виплату відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є невірними. Зазначає, що добровільно відшкодував позивачці суму у розмірі 157300 грн, як різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню. Суд першої інстанції задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у заявленому позивачкою розмірі зовсім не обґрунтовує рішення у цій частині.

Крім цього, скаржник не погоджується з додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2023 року. Вказує, що судом першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат зовсім не враховано поданого відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та не мотивував чому не взяв до уваги доводи сторони відповідача. Вказує, що вимоги щодо розподілу витрат на правничу допомогу є безпідставними, яскравим проявом «зловживання процесуальними правами» стороною позивача, а присуджена судом сума судових витрат є документально недоведеною, неспівмірною із поведінкою процесуальною позивача та її трьох представників, явно завищеною на ринку юридичних послуг, крім того, вказує, що представником позивача штучно збільшено обсяг часу нібито затраченого на підготовку численних змін позовних вимог, надто завищена вартість процедурних типових питань, що не залежать від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця, а відтак абсолютно не погоджується із стягненням зазначених витрат.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Вважає, що подана апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином. Крім того, до апеляційного суду відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про слухання справи у його відсутності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 12 вересня 2021 року ОСОБА_2 близько 15 години 55 хвилин, керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Тернопіль-Львів, у напрямку м. Львів, у правій смузі руху, наближаючись до її ділянки 100 км + 444 м.. що неподалік с. Тарасівка Львівського району Львівської області , порушив вимоги 1.3; 1,5; 1.10; 2.3 «б» та «д» , 10.1: 12.1: 12,6 «г»: 14.2 «в», рухався поза межами населеного пункту зі швидкістю близько 100 км/год, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості у дорожній обстановці у дорожній обстановці, перед зміною напрямку руху, а також не переконався що смуга зустрічного руху на яку він буде виїжджати вільна від транспортних засобів, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху в сторону м. Тернопіль, рухався автомобіль марки «Subaru» моделі WRX STI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 та як наслідок цих дій допустив зіткнення із вказаним транспортним засобом, котрий зазнав механічних ушкоджень.

В результаті порушень ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України пасажир керованого ним автомобіля ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.01.2022 відносно ОСОБА_2 кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України, внесеного до реєстру досудових розслідувань за №00000137 від 23.09.2021 закрите, від кримінальної відповідальності останнього звільнено за примиренням потерпілого з обвинуваченим. Разом з тим, вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною.

Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Subaru» моделі WRX STI, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить відповідачу ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був застрахований у ПрАТ АСК «Скарбниця» з лімітом відповідальності 130 000 грн.

Відповідно до звіту № 675/22 від 11.02.2022 про оцінку автомобіля марки «Subaru» моделі WRX STI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , належного ОСОБА_1 визначено, що вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ (СВр) складає 530 603,88 грн. Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 287232,58 грн, ринкова вартість цього транспортного засобу становить 678 809,16 грн.

ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ АСК «Скарбниця» (страховика) із заявою про виплату страхового відшкодування, і згідно страхового акту №325/цв/21 їй було виплачене страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в сумі 130 000 грн.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 решту суми в розмірі 157 300 грн, як різницю між фактичним розміром завданої шкоди (визначеної з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу) і сумою страхового відшкодування відшкодував в добровільному порядку.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. А тому, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів понесення нею фактичних витрат на проведення відновлювального ремонту.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача внаслідок вчиненням ним кримінального правопорушення, перевищує виплачений позивачці розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу) та отриманим страховим відшкодуванням, і частковим добровільним відшкодуванням відповідачем завданої шкоди, що становить 243303,88 грн.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Відповідно, суд першої інстанції правильно виходив з того, що права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь компенсації за завдану майнову шкоду, оскільки ним доведено факт завдання такої шкоди відповідачем та обґрунтовано її розмір.

Доводи апеляційної скарги про те, що на користь позичваки підлягає відшкодуванню лише шкода, як вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахування значення коефіцієнта фізичного зносу, не ґрунтується на нормах матеріального права.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , транспортний засіб, належний ОСОБА_1 , зазнав механічних ушкоджень, автомобіль перебуває у неробочому стані та підлягає ремонту, позивачка не має можливості ним користуватись, що спричинило негативні зміни в житті позивачки. Крім того, позивачка внаслідок ДТП зазнала фізичного болю та страждань у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, а саме отриманням нею забою грудної клітини, обох колінних суглобів, передньої черевної стінки, струсу головного мозку, що зумовлювало необхідністю звернення за медичною допомогою до лікаря.

А тому, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру заподіяння моральної шкоди, характеру і обсягу моральних страждань позивача дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

У даній справі, апеляційний суд не знаходить підстав для висновку, що при визначені розміру відшкодування моральної шкоди порушено принципи розумності, пропорційності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду в цій частині і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позов задоволено у повному обсязі і витрати на правничу допомогу є реальними та підтверджуються матеріалами справи.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

За змістом пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

На підставі частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат.

За нормами частини 8 статті 141ЦПКУкраїни, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачкою надано суду визначені ЦПК України документи щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, а тому, з урахуванням клопотання відповідача про їх зменшення, суд першої інстанції обґрунтовано поклав відшкодування понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн на відповідача, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що судові витрати є документально недоведеними є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а саме: копією договору про надання правничої допомоги №28/03/23-1 від 28.03.2023, копією додаткової угоди від 28.03.2023 до договору про надання правничої допомоги №28/03/23-1 від 28.03.2023, копією квитанції 9300-8527-3111-6933 від 28.03.2023, копією акту про надання правничої допомоги від 11.10.2023 (а.с. 211-215).

Рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для їх скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2023 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 березня 2024 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай