печерський районний суд міста києва
Справа № 382/1418/21-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2024 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ільєвій Т.Г.

при секретарі судового засідання - Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві питання щодо прийняття позовної заяви від 04.05.2023 у цивільні справі №№382/1418/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору виконаним, визнання договору іпотеки припиненим та зняття заборони на відчуження (іпотеки),-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Печерського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору виконаним, визнання договору іпотеки припиненим та зняття заборони на відчуження (іпотеки)

В рамках справи 04.05.2023 позивачем було подано позовну заяву у новій редакції, тобто з уточненням позовних вимог, яка надійшла до суду 16.05.2023.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Разом з цим, до матеріалів позову була долучена заява позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання з`явилась, подала заяву про розгляд справи без фіксування технічними засобами.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що оскільки питання щодо прийняття уточнення позовних вимог попереднім складом суду не було вирішено, є необхідність у розгляді даного питання.

Відтак, вирішуючи питання щодо прийняття позовної заяви від 04.05.2023, суд виходить із наступного

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Верховний Суд у постанові від 14.07.2021 по справі № 161/2823/19 (провадження № 61-6515св20) висловився щодо поняття предмету та підстави позову, як основних елементів, які визначають сутність будь-якого позову і зауважив, що реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Водночас, процесуальним законом не передбачено право позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.д.

В разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань), суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета спору або підстав позову.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.08.2020 у справі № 911/2139/19.

Так, варто зазначити, що попередньо дана справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного, без повідомлення сторін ще 2021 році, в рамках дії даної ухвали позивачем подано уточнення вимог у травні 2023 року.

При цьому, ч. 2, 3 ст. 272 ЦПК України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 3 ст. 49 ЦПК України передбачено право позивача до закінчення підготовчого засідання змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

З матеріалів справи вбачається, що всупереч вимог ч. 3 ст. 49 ЦПК України, заява про уточнення позовних вимог подана позивачем до суду 04.05.2023, тобто через значний проміжок часу.

Суд приходить до висновку, що позивачем фактично подано позовну заяву зі зміненими позовними вимогами, - з порушенням строків, передбачених положенням ч.3 ст. 49 ЦПК України.

Доказів про поважність пропуску вказаних строків позивачем та її представником до суду надано не було.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом, що передбачено ст.120 ЦПК України.

Згідно статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст. 44 ЦПК України).

Положеннями ч. 4 ст. 44 ЦПК України на суд покладено обов`язок запобігати зловживанню процесуальними правами.

З наведенного суд приходить до висновку про необхідність залишення без розгляду заяви позивача про уточнення позовних вимог від 04.05.2023, оскільки така заява подана після закінчення процесуальних строків, визначених ч.3 ст. 49 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 1,2,4, 43, 44, 49, 126, 260, 261, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву позивача від 04.05.2023 про уточнення позовних вимог - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА