КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Провадження № 2/552/301/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2024 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Лихошвай А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди завданої злочином,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в Орджонікідзевський районний суд м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 про стягнення шкоди завданої злочином посилаючись на те, що в результаті злочинних дій відповідача позивачу спричинено легкі тілесні ушкодження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.10.2021 року по справі № 644/1295/18 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.296 КК України на підставі ст. 49 КК України, кримінальне провадження закрито. Діями відповідача позивачу спричинено значних фізичних та душевних страждань, зіпсовано верхній одяг, зламані окуляри, коштовний мобільний телефон, бокове дзеркало транспортного засобу. Розмір матеріальної шкоди підтверджено товарним чеком № 423 від 12.05.2009 року виданим ФОП ОСОБА_4 на придбання окулярів та скла загальною вартістю 4 237,70 грн. Враховуючи індекс інфляції за 2009 р.2016 р. вартість пошкоджених окулярів складає 9 348,36 грн., які просив стягнути з відповідача на його користь. У кримінальному провадженні здійснення представництва позивача відбувалось адвокатами Черняком А.Л. та ОСОБА_1 , всього сплачено позивачем коштів на правову допомогу у розмірі 28 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, в результаті неправомірних дій відповідача, позивач вимушений був звернутися за медичною допомогою, у період з 17 по 21.11.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні. У подальшому довелося неодноразово відволікатися на дії пов`язані із ходом кримінального провадження, що змушувало повторно переживати неприємні спогади, відволікало від звичного ритму життя, що спричинило душевні страждання, нанесено психологічну травму, мав притаманні психологічному стресу симптоми. Моральну шкоду оцінює в 40 000 грн., яку просив стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Судове засідання проведено в режимі віжеоконференції.

Представник позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Заперечення відповідача щодо позову не визнав.

Представник відповідача в судове засідання з`явилась, проте в зв`язку з технічною неможливістю участі в судовому розгляді не приймала. Ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Суду надано відзив на позовну заяву щодо невизнання позовних вимог за їх безпідставністю, а саме завдання матеріальної шкоди позивачем не доведено. Витрати на правову допомогу , що понесла сторона під час досудового розслідування не підлягають стягненню в порядку цивільного провадження. Моральна шкода не обґрунтована. Позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 7/0/9-22 від 14.03.2022 на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за Київським районним судом м. Полтави.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30 травня 2023 року справа прийнята до провадження.

Судом установлено, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року по кримінальному провадженню № 644/1295/18 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 296 Кримінального Кодексу України, на підставі статті 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 0003462 за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України - закрито.

Ухвалою суду встановлено, що згідно обвинувального акту ОСОБА_3 звинувачується у тому, що 17 листопада 2017 року о 14-20 год. ОСОБА_3 прибув до території двору у АДРЕСА_1 , де почав стукати кулаком та ногою по автомобілю марки «ГАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 , зламавши при цьому ліве дзеркало заднього виду, чим порушив громадський порядок та загальноприйняті правила поведінки у суспільстві. В цей час власник автомобіля ОСОБА_2 вийшов з під`їзду будинку за вказаною адресою та зробив зауваження ОСОБА_3 .

Після чого ОСОБА_3 , діючи з особливою зухвалістю, висловлюючись нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , наблизився до ОСОБА_2 4 та схопивши його за одяг наніс один удар своєю головою в область носу ОСОБА_2 . Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_3 затягнув ОСОБА_2 до під`їзду будинку за вказаною адресою та штовхнув на підлогу, нанісши при цьому удар ногою по правій нозі ОСОБА_2 .

В результаті свої злочинних дій ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_2 відповідно до висновку судово-медичного експерта №8277-ая/17 від 17.01.2018 року, тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми лицьового черепу у вигляді перелому кісток носу без зміщення уламків, синця на спині носу, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, синців на голові та правій нозі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.296 КК України тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, хуліганство.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно зі ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Зі змісту ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року за клопотанням ОСОБА_3 та його захисника , ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Зважаючи на те, що відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні, шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього.

Відповідно до статті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Що стосується стягнення матеріальної шкоди, а саме вартості окулярів, то ні з матеріалів справи, ні в ході судового розгляду не встановлено щодо медичних показників для використання позивачем окулярів.

Таким чином, у ході судового розгляду позивачем не доведено , що ним взагалі використовувались окуляри, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому суд вважає недоведеним факт спричинення ОСОБА_2 матеріальної шкоди в заявленому розмірі, а тому позовні вимоги у цій частині не можуть бути задоволені.

05 грудня 2017 року між позивачем та адвокатом Черняк А.Л. укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту здійснювати представництво інтересів клієнта по кримінальному провадженню, що внесені до ЄРДР Індустріального ВП ГУНП в Харківській області за заявою клієнта від 01.12.2017 року.

Актом виконаних робіт від 26 січня 2018 року до договору про надання правової допомоги від 05.12.2017 року вартість виконаних робіт складає 8 000 грн.

29 січня 2018 року між позивачем та адвокатом Костиря Г.А. укладено угоди на надання адвокатських послуг. Відповідно до умов якої, адвокат зобов`язується в установлений законом порядку, на платній основі, провести комплекс робіт по захисту та представляти інтереси клієнта, а саме: на основі наданих клієнтом документів, підготувати позовну заяву з вимоги відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправними діями підозрюваного, на стадії досудового розслідування, яке проводиться правоохоронними органами, щодо подій, які мали місце 17.11.2017 року за адресою АДРЕСА_1 , за участю клієнта, в результаті якого клієнт отримав тілесні ушкодження ( а.с. 17).

Згідно акту виконаних робіт № 1 до угоди на надання адвокатських послуг від 29.01.2018 року загальна сума за надані адвокатські послуги складає 20 000 грн., що сплачені відповідно до довідки від 02 лютого 2018 року ( а.с. 18,19).

Що стосується витрат позивача на правничу допомогу в ході досудового розслідування, то суд виходить з наступного.

За змістом позовної заяви позивач ототожнює розмір майнової шкоди із витратами на оплату правової допомоги за договорами про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

У ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Процесуальні витрати, понесені, в тому числі і у кримінальному провадженні, не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України. Останні не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків. Натомість дані витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 915/1375/20 та від 01.12.2021 у справі № 915/1477/20, від 31.05.2021 у справі № 910/6235/20, від 24.03.2021 у справі № 922/445/20 та від 01.06.2020 у справі № 910/12945/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17.

Витрати, які пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Таким чином, питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами Кримінального процесуального кодексу України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Аналогічні висновки вкладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 по справі № 462/6473/16-ц.

Крім того, постановою від 17.06.2020 у справі №598/1781/17 Велика Палата Верховного Суду підтримала власний правовий висновок щодо порядку розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні, визначивши, що процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та ненабувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Чинним законодавством непередбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в кримінальній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову також у частині вимог про стягнення понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у рамках кримінального провадження.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, завданої йому внаслідок кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.

За змістом норм ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального проступку, а саме завдання легких тілесних ушкоджень позивачу, останній зазнав душевних страждань, переніс емоційний стрес, протиправні дії відповідача призвели до зміни нормального ритму життя позивача, тому він має право на відшкодування моральної шкоди.

Судом не можуть бути прийняті до уваги обставини на які посилалась представник відповідача, що саме поведінка позивача спровокувала конфлікт між сторонами, оскільки ОСОБА_2 залишив свій вантажний автомобіль, чим спровокував конфлікт між ним та мешканцями будинку, у послідуючому нецензурно лаявся на останніх . В діях позивача мало місце порушення Правил дорожнього руху.

Проте суду не надано доказів, що позивач в установленому законом порядку притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, а саме порушення правил стоянки автомобіля.

Враховуючи надані суду докази щодо завдання моральної шкоди позивачем, заперечення відповідача, приймаючи до уваги час спричинення позивачу такої шкоди , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню у розмірі 20 000 грн, оскільки такий їх розмір є достатнім для відновлення порушених прав позивача з урахуванням встановлених судом обставин.

Щодо заяви представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності , то як убачається з матеріалів справи, згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст. 296 КК України закрито , позивач звернувся до суду з даним позовом 28 грудня 2021 року, а тому посилання на порушення позивачем строку позовної давності є безпідставними.

30 листопада між позивачем та адвокатом Костиря Г.А. укладена додаткова угода № 1 до угоди про надання адвокатських послуг № б/н від 29 січня 2018 року та суду надано акт № 1 приймання передачі виконаних робіт ( послуг) за угодою про надання адвокатських послуг № б/н від 29.01.2018 року та додатковою угодою № 1 від 30.11.2023 року та розрахунок вартості.

Відповідно до наданих документів, представництво інтересів клієнта в суді у справі 644/12594/21 складає 30 000 грн.

Вартість послуг, зазначених у п. 1 Таблиці наведеній у п. 1 цього А кту, враховує (поглинає) вартість послуг наданих адвокатом відповідно до Акту виконаних робіт № 1 складеного сторонами 02 .02.201 8року та оплаченого згідно довідк и № 13/48-1 -02-02-2018 від 02.02.2018року.

Загальна сума до сплати за цим актом розраховується як різниця суми визначеної у п. 1 Таблиці наведеній у п . 1 цього Акту та суми сплаченої згідно довідки № 1 3/48-1 -02-02-201 8 від 02.02.20І8року та складає (30000грн- 20000) = 10 000 грн. Всього до сплати за цим актом: 10 000 грн.

Таким чином, витрати позивача на правничу допомогу в рамках даної цивільної справи складають 10 000 грн.

Щодо судових витрат, то відповідно до статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати понесені сторонами.

Звертаючись до суду з позовними вимогами , позивач ОСОБА_2 заявляв позовні вимоги щодо стягнення як майнової так і моральної шкоди.

Виходячи з суми позову, судом задоволені позовні вимоги на 26 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати, а саме витрата на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 2 600 грн. ( 26% від 10 000 грн.)

Що стосується судового збору щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то в цій частині позовні вимоги задоволені частково, а саме суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 20 000 грн., тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 512 грн. 50 коп. ( частина від 3 028 грн.).

Керуючись ст..ст.20,12,81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду завдану злочином 20 000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2 600 грн., а всього 22 600 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1512 грн. 50 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .

відповідач ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення виготовлений 22 березня 2024 року.

Головуючий суддя Ж.В.Кузіна