ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року

м. Київ

справа № 193/148/21

провадження № 61-11098св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство обмеженою відповідальністю «АГРО МАКСІМУС»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року, у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Остапенко В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО МАКСІМУС» (далі - ТОВ «АГРО МАКСІМУС») про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом повернення їх власнику.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що є власником трьох земельних ділянок площею 8,25 га з кадастровим № :02:003:0020, площею 8,37 га з кадастровим № :02:003:0021 та площею 9,64 га з кадастровим № :02:003:0023, що розташовані на території Софіївської селищної ради Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області й призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказував, що ТОВ «АГРО МАКСІМУС» без законних на те підстав, зокрема відповідно трьох договорів оренди землі від 25 серпня 2016 року, жоден із яких він не підписував, користується належними йому на праві власності земельними ділянками. Він не надавав згоди відповідачеві на укладення цих договорів та відповідно не погоджував із ним усіх істотних умов зазначених правочинів, у зв`язку з чим вони є неукладеними.

Посилаючись на те, шо жодних договорів із ТОВ «АГРО МАКСІМУС» не укладав, проте відповідач відмовляється повернути йому спірні земельні ділянки, позивач просив:

- усунути перешкоди в користуванні належними йому земельними ділянками сільськогосподарського призначення площею 8,25 га з кадастровим № :02:003:0020, площею 8,37 га з кадастровим № :02:003:0021 та площею 9,64 га з кадастровим № :02:003:0023, що знаходяться на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, шляхом повернення цих земельних ділянок їхньому власнику;

- скасувати державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок площею 8,25 га з кадастровим № :02:003:0020, площею 8,37 га з кадастровим № :02:003:0021 та площею 9,64 га з кадастровим № :02:003:0023, яка здійснена 25 серпня 2016 року державним реєстратором Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації») Дніпропетровської області, про що у Державному реєстрі земель вчинені записи за № № 16338970, 16338584 та 16338582, а також рішення про державну реєстрацію від 12 вересня 2016 року за № № 31342381, 31341963 та 31342171.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року у складі судді Томинець О. В. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ТОВ «АГРО МАКСІМУС» усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками площею 8,25 га з кадастровим №:02:003:0020, площею 8,37 га з кадастровим №:02:003:0021 та площею 9,64 га з кадастровим №:02:003:0023, призначеними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Софіївської селищної ради Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області, шляхом повернення цих земельних ділянок їх власнику ОСОБА_1 .

Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею 8,25 га з кадастровим №:02:003:0020 від 25 серпня 2016 року, здійснену державним реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Товстухою Ю. М., про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 16338970, та рішення про державну реєстрацію такого речового права від 12 вересня 2016 року за № 31342381.

Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею 8,37 га з кадастровим №:02:003:0021 від 25 серпня 2016 року , здійснену державним реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Товстухою Ю. М., про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 16338584, та рішення про державну реєстрацію такого речового права від 12 вересня 2016 року за № 31341963.

Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею 9,64 га з кадастровим № :02:003:0023 від 25 серпня 2016 року, здійснену державним реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Товстухою Ю. М., про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 16338782, та рішення про державну реєстрацію такого речового права від 12 вересня 2016 року за № 31342171.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із відсутності доказів того, що позивач, як власник спірних земельних ділянок, надавав свою згоду на укладення договорів оренди землі з ТОВ «АГРО МАКСІМУС» та підписував оспорювані правочини. Зважаючи на задоволення вимог про повернення земельних ділянок, суд вважав, що похідні вимоги про скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок та скасування рішень про державну реєстрацію також підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ТОВ «АГРО МАКСІМУС» рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду аргументована тим, що позивач, розірвавши за рішенням суду попередні договори оренди належних йому трьох земельних ділянок із попереднім орендарем ФГ «Сім вітрів», будучи депутатом селищної ради, не міг не розуміти, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення повинні оброблятися або самим власником землі або орендарем, тобто не міг не знати про укладення договорів оренди землі з ТОВ «АГРО МАКСИМУС» 25 серпня 2016 року. Суд також зазначив, що позивач не заперечував, що отримував від відповідача орендну плату, однак у подальшому від її отримання відмовився.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року в справі № 383/1354/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні справи.

Апеляційний суд безпідставно скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням норм законодавства.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що він ( ОСОБА_1 ) не підписував жодного договору оренди земельних ділянок із ТОВ «АГРО МАКСІМУС», що підтверджено двома судовими експертизами від 16 липня 2021 року № СЕ-19/104-21/19069-ПЧ та від 16 січня 2023 року № 1942-22, якими встановлено, що підписи від його імені в графі «Орендодавець» у договорах оренди землі від 25 серпня 2016 року, укладених із ТОВ «АГРО МАКСІМУС», щодо спірних земельних ділянок, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

Доводи інших учасників справи

ТОВ «АГРО МАКСІМУС» подало відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Позивач знав про наявність укладених із ТОВ «АГРО МАКСІМУС» договорів оренди належних йому на праві власності земельних ділянок, схвалював їх та виконував, отримуючи орендну плату.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Софіївського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу № 193/148/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АГРО МАКСІМУС» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом повернення їх власнику.

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2024 року справу № 193/148/21 призначено до судового розгляду.

Обставини справи, які встановили суди попередніх інстанцій

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником трьох земельних ділянок: площею 8,25 га з кадастровим №:02:003:0020, площею 8,37 га з кадастровим №:02:003:0021 та площею 9,64 га з кадастровим №:02:003:0023, що знаходяться на території Софіївської селищної ради Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

25 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АГРО МАКСІМУС» в особі його директора Хіманіча С. М. були укладені три договори оренди вказаних земельних ділянок строком на 10 років кожний, які зареєстровані державним реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Товстухою Ю. М., про що у Державному реєстрі земель вчинені записи за № № 16338970, 16338584 та 16338582 відповідно, на підставі рішень про державну реєстрацію від 12 вересня 2016 року за № № 31342381, 31341963 та 31342171 відповідно.

Згідно з висновками проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи від 16 липня 2021 року підписи від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» у договорах оренди землі від 25 серпня 2016 року, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ «АГРО МАКСІМУС», щодо земельної ділянки площею 8,25 га з кадастровим № :02:003:0020, щодо земельної ділянки площею 8,37 га з кадастровим № :02:003:0021 та земельної ділянки площею 9,64 га з кадастровим № :02:003:0023, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнім підписам ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1 посилався на те, що оспорювані договори оренди він не підписував, у зв`язку з чим просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належними йому земельними ділянками шляхом їх повернення власнику, скасувати державну реєстрацію цих договорів та рішення про державну реєстрацію речового права.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду є посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року в справі № 383/1354/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Позиція Верховного Суду

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

У постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, звертаючись до суду ОСОБА_1 , який є власником спірних земельних ділянок, оспорював факт укладення 15 серпня 2016 року договорів оренди цих земельних ділянок із ТОВ «АГРО МАКСІМУС» та просив повернути йому земельні ділянки сільськогосподарського призначення, площею 8,25 га з кадастровим № :02:003:0020, площею 8,37 га з кадастровим № :02:003:0021 та площею 9,64 га з кадастровим № :02:003:0023, що знаходяться на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області; скасувати державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок площею 8,25 га з кадастровим № :02:003:0020, площею 8,37 га з кадастровим № :02:003:0021 та площею 9,64 га з кадастровим № :02:003:0023, яка здійснена 25 серпня 2016 року державним реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області, про що у Державному реєстрі земель вчинені записи за №№ 16338970, 16338584 та 16338582, а також рішення про державну реєстрацію від 12 вересня 2016 року за № № 31342381, 31341963 та 31342171. Зокрема, посилався на те, що жодного договору оренди із ТОВ «АГРО МАКСІМУС» особисто особисто не підписував, інших осіб на їх підписання не уповноважував, а тому вважає їх неукладеними.

Апеляційний суд відмовив у позові, зокрема через недоведення позивачем неукладення та непідписання ним оспорюваних договорів оренди земельних ділянок 15 серпня 2016 року.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) зробив висновок про те, що «належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім».

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявляв. У зв`язку із цим відсутні підстави для кваліфікації договорів оренди спірних земельних ділянок від 15 серпня 2016 року, як неукладених.

Позовна вимога про скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок площею 8,25 га з кадастровим № :02:003:0020, площею 8,37 га з кадастровим № :02:003:0021 та площею 9,64 га з кадастровим № :02:003:0023, яка здійснена 25 серпня 2016 року, державним реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області, про що у Державному реєстрі земель вчинені записи за №№ 16338970, 16338584 та 16338582, а також рішення про державну реєстрацію речового права не є належним способом захисту порушеного права, а вимога про зобов`язання ТОВ «АГРО МАКСІМУС» повернути позивачу спірні земельні ділянку є похідною.

Тому у задоволенні позовних вимог належить відмовити з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту.

Під час розгляду справи ТОВ «АГРО МАКСІМУС» посилалося на те, що ОСОБА_1 отримував орендну плату від відповідача, від отримання якої в подальшому відмовився.

Верховний Суд зауважує, що обставини добросовісності орендодавця ОСОБА_1 належить оцінювати за умови звернення орендодавця із позовом про визнання відсутнім права оренди, якої у цій справі позивач не заявляв.

Суд апеляційної інстанції загалом правильно відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог, однак помилився з мотивами такої відмови. Тому постанову суду апеляційної інстанції належить змінити в частині мотивів такої відмови.

Щодо клопотання про закриття касаційного провадження

У клопотанні, поданому до Верховного Суду у вересні 2023 року, а також у доповненні до клопотання, ТОВ «АГРО МАКСІМУС» порушує питання про закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України. Клопотання мотивоване тим, що наведена заявником у касаційній скарзі судова практика стосується правових позицій належності способу захисту порушеного права. Проте апеляційний суд відмовив у позові не через неналежно обраний позивачем спосіб захисту, а з огляду на спростування по суті фактичних підстав позову.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Вивчивши клопотання про закриття касаційного провадження у цій справі та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України, оскільки відповідним доводам, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, необхідно було надати правову оцінку під час касаційного перегляду зазначеної справи.

Ураховуючи наведене, клопотання ТОВ «АГРО МАКСІМУС» про закриття касаційного провадження не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою та четвертою статті 412 ЦПК України суд змінює рішення, якщо воно переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , але помилився з мотивами такої відмови, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги, зміну постанови апеляційного суду й викладення її мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд змінює постанову апеляційного суду, але виключно у частині мотивів її прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 270, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Товариства обмеженою відповідальністю «АГРО МАКСІМУС» про закриття касаційного провадження у справі відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

У решті постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов