Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року Залізничний районний суд м.Львова у складі головуючої судді Іванюк І.Д., розглянувши позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №522400037 від 21.10.2020 року в розмірі 33899,44 грн з яких: 9688, 44 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 24211, 00 грн сума заборгованості за відсотками, а також стягнути понесені судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.10.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір №522400037. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, а 31.12.2020 року Додаткову угоду № 26 до нього, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалось відступити ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права та вимоги , зазначені у Реєстрі прав вимоги, а останнє зобов`язалось їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта. Згідно із реєстром боржників № 119 від 02.02.2021 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №522400037.20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги. Відповідно до вказаного реєстру прав вимог № 1 від 21.10.2022 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33899,44 грн, з яких 9688,44 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 242111 грн сума заборгованості за відсотками. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №522400037в розмірі 33899,44 грн. На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

12.03.2024 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що матеріали справи не містять повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором та позивачем не надано на підтвердження перерахування йому коштів за кредитним договором розрахункового документа або виписки з банківського рахунку. Окрім того, вважає, що надані позивачем розрахунки заборгованості за договором не є безспірним доказом наявності заборгованості, оскільки такі документи складаються одноособово стороною позивача та не є первинними документами, які б підтверджували умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, і зміст зазначених доказів повністю залежить від волевиявлення кредитора або його правонаступника. Зазначає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому законом порядку, не довело факту перерахування кредитних коштів за договорами, а тому підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні. За наведеного просить у позові відмовити.

19.03.2024 року представник відповідача скерував на адресу суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що кредитний договір №522400037 від 21.10.2020 року укладений відповідно до вимог чинного законодавства, що узгоджується із практикою ВС, що викладена у постановах від 12.01.2021 року у справі № 542/5556/19 та від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. Після підписання даного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» автоматично відправило на електронну адресу відповідача, вказану ним у заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання договору та з вкладеним в нього примірником електронного договору, що унеможливлює зміну його змісту. Після підписання договору відповідачу було перераховано кошти на вказаний ним рахунок. Також відповідач неодноразово входив у Особистий кабінет в Інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора та ініціював укладення ряду Додаткових угод, в тому числі про розстрочку погашення заборгованості. 21.10.2020 року позичальник ініціював укладення Додаткових угод про збільшення з 22.10.2020 року суми кредиту на 8000 грн. Доказом перерахування коштів відповідачу є платіжне доручення від 22.10.2020 року та розрахунки заборгованості, у яких деталізовано суми виданого кредиту та суми відсотків, які має сплатити відповідач. Також, з вказаного розрахунку вбачається, що відповідач неодноразово здійснював часткове погашення боргу. Договори про відступлення права вимоги також відповідають всім вимогам закону, а тому просив позов задовольнити.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 21.10.2020 року між «Манівео швидка фінансова допомога» в особі директора Андронікової О.О., яка діє на підставі статуту та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №522400037 (а.с.4-5), відповідно до якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 11000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається строком на 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,51 відсотків від суми кредиту за кожний день користування та 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування у випадку користування кредитом понад строк. Згідно із п. 4.3 сторони погодилися, що проценти, нараховані після закінчення строку дії вказаного договору чи його дострокового розірвання в розмірі визначеному договором, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 4.7 договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Вказаний договір підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV887GD. В подальшому 20.11.2020 року між «Манівео швидка фінансова допомога» в особі директора ОСОБА_2 , яка діє на підставі статуту та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткові договори від 21.10.2020 року, 22.10.2020 року та 30.11.2020 року про збільшення суми кредиту та узгодження суми % за користування кредитними коштами.

З платіжних доручень від 21.10.2020 року та від 22.10.2020 року вбачається, що позивачу перераховані вказані кредитні кошти.

За розрахунками фінансової компанії за період з 21.10.2022 року по 30.11.2023 року відповідач має заборгованість у розмірі 33899,44 грн з яких: 9688, 44 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 24211, 00 грн сума заборгованості за відсотками.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно із ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

Також судом встановлено, що на підставі договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та додаткової угоди № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 20.10.2022 (а.с. 11-13) до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги за договором №522400037 від 21.10.2020, а надалі на підставі договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 та витягу із реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року (а.с. 14-16) від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ». Зокрема, згідно із витягом з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 522400037 у сумі 33899,44 грн, з яких 9688,44 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 242111 грн сума заборгованості за відсотками (а. с. 16).

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що у кредитному договорі №522400037 від 21.10.2022 сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого зобов`язання та не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, у зв`язку із чим у нього у нього виникла сума заборгованості за кредитним договором №522400037 від 21.10.2020 року у сумі 33899,44 грн.

В подальшому ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги на підставі договору договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та додаткової угоди № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 20.10.2022, договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 та витягу із реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, в яких чітко визначені межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Суд приймає до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості, оскільки будь-яких доказів на спростування таких відповідачем не надано, тому розрахунки заборгованості узгоджуються зі змістом договорів та є належними доказами (а.с. 17).

Дана позиція суду відповідає позиції, що міститься у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року по справі 753/16745/15-ц, провадження № 61-40036св18.

Суд також критично оцінює твердження відповідача з приводу того, що його не повідомили про відступлення права вимоги, оскільки згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника.

Із врахуванням наведеного суд дійшов висновку що до стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає заборгованість у розмірі 33899,44 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позову до суду в розмірі 2 684 грн 00 коп. (платіжне доручення № 51976 від 05.12.2023 року а. с.32).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 207, 514, 526, 527, 530, 549, 551, 599, 610, 611, 626, 628, 638, 1047, 1048, 1050, 1054, 1077-1080 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5, 12, 13, 19, 81, 89,141, 263-265 Цивільного процесуального України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 33899 (тридцять три тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 44 коп. та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , IBAN № НОМЕР_1 у АТ «ТАСкомбанк», юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Іванюк І.Д.