ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 березня 2024 року

м. Харків

Справа № 638/2913/23

Провадження № 22-ц/818/142/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Носової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Мегабанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права власності в порядку спадкування, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Мегабанк», в інтересах якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Мегабанк» - Біла Ірина Володимирівна, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2023 року, ухвалене суддею Агаповим Р.О., -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Мегабанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права власності в порядку спадкування.

В обгрунтування позову зазначає, що 31 жовтня 2019 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 (його батьком) укладений попередній договір, за умовами якого сторони зобов`язались у майбутньому укласти та належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з трьох кімнат, загальною площею 77,2кв.м, на умовах і в порядку, визначених договором.

Пунктом 2.3 попереднього договору передбачено, що в забезпечення своїх обов`язків з купівлі квартири ОСОБА_2 перераховує на рахунок AT «Мегабанк», грошові кошти (авансові платежі) за таким графіком: до 31 жовтня 2019 року - 1 091 480грн.; до 30 вересня 2021 року - 1 610 000грн., які будуть вноситися ОСОБА_2 на рахунок банку по 70 000грн. до останнього числа кожного місяця. Також визначено, що решту суми у розмірі 70 000грн. ОСОБА_2 сплачує банку в день підписання Основного договору та його нотаріального посвідчення, але не пізніше 31 жовтня 2021 року.

Попереднім договором визначено, що право власності на квартиру підлягає державній реєстрації тільки після повної сплати ОСОБА_2 ціни квартири, що зазначена в п.2.2 Попереднього договору.

На виконання попереднього договору в день його укладення ОСОБА_2 було внесено на свій рахунок в AT «Мегабанк» суму 1 091 680грн., а наступного дня перераховано на рахунок AT «Мегабанк» перший внесок за квартиру в сумі 1 091 480грн., що обумовлено п.2.3 попереднього договору. В подальшому ОСОБА_2 сплачував на рахунок AT «Мегабанк» грошові кошти згідно попереднього договору з іншого свого рахунку та загалом сплатив 2 784 480грн. Останній внесок ОСОБА_2 сплатив 10 листопада 2021 року у розмірі 70 000грн., після чого сторони мали укласти основний договір.

Позивач зазначає, що наприкінці 2021 року, коли батько мав оформити своє право власності на квартиру, він страждав від алкогольної залежності та з ним траплялись запої, під час яких він був нездатний до активних дій.

19 січня 2022р. ОСОБА_2 поступив на стаціонарне лікування до КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня», де знаходився до 10 лютого 2022 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання алкоголю, синдром залежності F 10.2. Через тиждень, 17 лютого 2022 року знов потрапив до лікарні з тим самим діагнозом, де лікувався до 15 березня 2022 року, коли вже почались бойові дії, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 березня 2023 року нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на об`єкт нерухомого майна чи майнові права на цей об`єкт, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з неподанням інформації та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, які б підтверджували виникнення права власності чи інших речових прав на зазначений об`єкт нерухомого майна.

Позивач зазначає, що попередній договір є удаваним правочином та вважає, що насправді сторони уклали договір купівлі-продажу квартири, за яким у ОСОБА_2 виникло право власності на вказану нерухомість, що перейшло до позивача в порядку спадкування.

Просить суд визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування.

Стягнуто з АТ «Мегабанк» на користь ОСОБА_1 13 750,00грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Витрати зі сплати судового збору у розмірі 13 750,00грн. покладено на позивача.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Мегабанк» - Біла І.В. просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що за ОСОБА_3 з 30 квітня 2020 року рахувалась прострочена заборгованість по сплаті платежів за попереднім договором, яка була сплачена ним лише 11 листопада 2021 року.

Вказує, що не укладення між сторонами основного договору у строк до 31 жовтня 2021 року має наслідком припинення дії попереднього договору та зобов`язань між сторонами, незалежно від причин не укладення основного договору.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірний договір за своєю природою не є попереднім договором, а є договором купівлі-продажу з відстроченням платежу, ОСОБА_2 було виконано вимоги цього договору щодо оплати вартості квартири у повному обсязі, тому останній набув право власності на спірну квартиру, а також право зареєструвати за собою право власності на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з моменту повної оплати квартири.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частин першоїтретьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір є одним із різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому для попереднього договору, поряд з іншими його умовами, повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 31 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» (сторона 1) та ОСОБА_2 (сторона 2) було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстровано за №305, згідно умов якого сторони зобов?язуються у майбутньому у строк, обумовлений п.2.3 цього попереднього договору, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири (основний договір), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з трьох житлових кімнат загальною площею 77,2кв.м, житловою площею 39,4кв.м, на умовах і в порядку визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2 договору сторони домовились, що істотними умовами Основного договору будуть такі:

2.1. Предмет Основного договору - Сторона 1 передає у власність Стороні 2 - квартиру, зазначену у п.1 цього Договору, а Сторона 2 зобов`язується прийняти квартиру і сплатити Стороні 1 її вартість відповідно до п.п. 2.2. цього Договору.

2.2. Загальна сума договору складатиме 2 771 480грн., без ПДВ.

2.3. Сторона 2 в забезпечення своїх обов`язків з купівлі квартири, зазначеної в п.1 цього Попереднього договору, перераховує або вносить на рахунок Сторони 1, № НОМЕР_1 відкритий в АТ «МЕГАБАНК», грошові кошти (авансові платежі), за таким графіком платежів, а саме:

до 31 жовтня 2019 року 1 091 480грн.,

до 30 вересня 2021 року 1 610 000грн., які будуть перераховуватися або вноситися Стороною 2 на рахунок Сторони 1 по 70 000 до останнього числа кожного місяця, у рахунок належного від Сторони 2 платежу за Основним договором, а Сторона 1 приймає їх як забезпечення виконання зобов`язань про укладання Основного договору купівлі-продажу квартири зазначеної в п. 1 цього Попереднього договору, а решту суми у розмірі 70 000грн. Сторона 2 - сплачує Стороні 1 в день підписання основного договору та його нотаріального посвідчення? але не пізніше 31 жовтня 2021 року. Сума грошових коштів, які будуть сплачень, згідно цього Попереднього договору входять в оплату квартири по Основному договору.

Відповідно до п.2.4 попереднього договору сторони домовилися визначити відповідно до умов Основного договору, що право власності на квартиру підлягає державній реєстрації тільки після повної сплати стороною 2 стороні 1 ціни квартири основного договору, що зазначена в п.2.2 цього попереднього договору. Підтвердженням повного розрахунку є підписання стороною 1 заяви про повний розрахунок з ним, така заява повинна бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до п.4.1. Сторона 1 обов`язується, зокрема:

4.1.1. Укласти з Стороною 2 Основний договір у термін, місці та на умовах, встановлених цим Попереднім договором.

4.1.2. На момент укладення Основного договору мати в наявності всі необхідні документи для відчуження вищезазначеного майна (квартири).

4.1.3. Квартира на час дії цього договору перебуває на відповідальному зберіганні у Сторони 2. На час перебування квартири на відповідальному зберіганні Сторона 2 здійснює всі обов`язкові платежі тощо, що пов`язані з утриманням цiєi квартири.

4.1.4. Не вчиняти будь-яких дiй, спрямованих на відчуження квартири або виникнення прав третіх осіб щодо вищезазначеної квартири (оренда, позичка, іпотека, обтяження, тощо).

Згідно п.5.1 договору Сторона 2 зобов`язується:

5.1.1. Укласти Основний договір у терміни та на умовах, встановлених цим Попереднім договором.

5.1.2. Сплатити ціну Основного договору, вказану п.п. 2.2. цього Попереднього договору, в строки та на умовах визначених п. 2.3. цього Попереднього договору та Основним договором.

5.1.3. При укладенні Основного договору, надати нотаріально засвідчену згоду своєї дружини на купівлю вищезазначеної квартири.

5.1.4. Прийняти вищезазначену квартиру у визначені Основним договором строки.

5.1.5. З моменту підписання цього Попереднього договору, Сторона 2 зобов`язується нести відповідальність по утриманню квартири, а також відповідати за належний стан квартири. Ризик випадкової загибелі або пошкодження квартири, несе Сторона 2 з моменту підписання цього Попереднього договору. З моменту підписання цього Попереднього договору сторона 1 не несе відповідальність за технічний стан квартири.

5.1.6 Утримуватись від проведення опоряджувальних та інших робіт в квартирі до укладення з експлуатуючою організацією (ЖЕКом) договору про участь витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно п.6 договору Сторона 1 має право розірвати цей Попередній договір в односторонньому порядку в разі невиконання або неналежного виконання Стороною 2 зобов`язань за цим Попереднім договором, зокрема порушення строків сплати грошових сум відповідно до п. 2.3. цього Попереднього договору більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів за будь-яким із платежів, частково або повністю або Сторона 2 впродовж одного місяця після закінчення строку зазначеного в п.2.3. цього Попереднього договору не звернувся до Сторони 1 для укладання Основного договору купівлі-продажу квартири, то Сторона 1 приймає це як відмову від укладання Основного договору. Датою розірвання згідно цього пункту Попереднього договору Сторони вважатимуть дату направлення відповідного письмового повідомлення Стороною 1 на адресу Сторони 2. При цьому Сторона 1 повертає Стороні 2 сплачену суму грошових коштів, а Сторона 2 зобов`язується сплатити штраф у розмірі 25 (Двадцяти п`яти) відсотків від коштів, сплачених Стороною 2 за цим Попереднім договором на дату його розірвання. Сторона 1 має право на утримання суми штрафу, передбаченого цим пунктом Попереднього Договору, із грошових коштів, які підлягають сплаті Стороні 2.

Пунктом 6.1 договору визначено, що підписавши цей договір, сторона-2 погоджується та надає право стороні-1 з суми авансового платежу утримувати суми, що виникли з грошових вимог до сторони-2, у тому числі, але не обмежуючись, по оплаті збитків, витрат, несплаченої неустойки (штрафу, пені), відшкодувань житлово-комунальних послуг й інших послуг, пов`язаних з утриманням квартири, та інших дійсних вимог сторони-1, при цьому загальна ціна основного договору, визначена п.2.2 договору, збільшиться на суму утриманої стороною-1 суми, що виникла з грошових вимог до сторони-2, без додаткового укладення відповідних змін до цього договору, з обов`язковою доплатою стороною-2 утриманої суми, визначеної цим пунктом, до підписання основного договору.

31 жовтня 2019 року між Приватним підприємством «Міб-Сервіс» (виконавець) та ОСОБА_2 (споживач) було укладено договір про надання експлуатаційних послуг (споживач).

Згідно п.1.1 договору в порядку та на умовах даного договору виконавець зобов`язується надавати у житловому будинку АДРЕСА_2 , частина в якому (житлове приміщення/квартира АДРЕСА_3 ) належить споживачу на праві власності, експлуатаційні послуги та відшкодовувати понесені виконавцем витрати з утримання житлового будинку та прибудинкової території та/або витрати послуг з управління багатоквартирним будинком та/або комунальні послуги (у разі наявності), що спожиті споживачем, а споживач приймає та своєчасно зобов`язується оплачувати експлуатаційні послуги та здійснювати відшкодування.

На виконання умов вищезгаданого договору, ОСОБА_2 періодично сплачувались комунальні послуги, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями квитанцій про сплату за комунальні послуги за період: листопад 2019 лютий 2022.

На виконання умов розділу 2 договору від 31 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 на рахунок АТ «Мегабанк» сплачено наступні суми:

-01.11.2019 1 091 480,00грн.;

-21.11.2019 60 000,00грн;

-02.12.2019 10 000,00грн.;

-17.12.2019 70 000,00грн.;

-30.01.2020 70 000,00грн.;

-26.02.2020 70 000,00грн.;

-10.03.2020 70 000,00грн.;

-27.04.2020 63 000,00грн.;

-22.05.2020 45 000,00грн.;

-15.06.2020 45 000,00грн.;

-14.07.2020 70 000,00грн.;

-27.08.2020 70 000,00грн.;

-22.09.2020 70 000,00грн.;

-19.10.2020 70 000,00грн.;

-11.11.2020 70 000,00грн.;

-23.12.2020 70 000,00грн.;

-28.01.2020 70 000,00грн.;

-17.02.2021 70 000,00грн.;

-19.03.2020 70 000,00грн.;

-27.04.2021 70 000,00грн.;

-11.05.2021 70 000,00грн.;

-16.06.2021 70 000,00грн.;

-12.07.2021 70 000,00грн.;

-11.08.2021 70 000,00грн.;

-13.09.2021 70 000,00грн.;

-18.10.2021 70 000,00грн.;

-11.11.2021 70 000,00грн.

Загальна сума сплачених коштів становить 2 784 480грн., що підтверджується листом АТ «Мегабанк» від 10 березня 2023 року №3836 та не заперечується сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 15.05.2022.

До моменту смерті ОСОБА_2 , основний договір купівлі-продажу укладений не був, доказів зворотного суду не надано.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч.1 ст.1226 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки.

За частинами 1, 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Матеріали справи свідчать, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 є: ОСОБА_4 дружина спадкодавця, та ОСОБА_1 син спадкодавця, що підтвердужується відповідю приватного нотаріуса ХМНО Шеметової О.В. від 07 лютого 2023 року №34/02-14, та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 15 жовтня 1987 року.

Із вказаної відповіді також вбачається, що станом на 07 лютого 2022 року єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , з урахуванням поданої заяви від матері спадкодавця, ОСОБА_4 про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 , є ОСОБА_1 (позивач по справі, син спадкодаця).

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу від 08 березня 2023 року №78/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_2 , зокрема, на об`єкт нерухомого майна чи майнові права на цей об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з неподанням відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, які б підтверджували виникнення права власності чи інших речових прав на майно (майнові права) на ім`я спадкодавця на об`єкт нерухомого майна.

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу позову посилається на те, що попередній договір є удаваним правочином та вважає, що насправді сторони уклали договір купівлі-продажу квартири. Оскільки його батьком належним чином та у повному обсязі були виконані умови договору купівлі-продажу, а саме 10 листопада 2021 року було сплачено останній внесок по квартирі, тому у ОСОБА_2 виникло право власності на вказану нерухомість, перейшло до нього в порядку спадкування. При цьому звертає увагу на те, що його батько за життя не міг оформити та собою право власності на вказану квартиру з поважних причин, оскільки наприкінці 2021 року, коли батько мав оформити своє право власності на квартиру, він страждав від алкогольної залежності та з ним траплялись запої, під час яких він був нездатний до активних дій.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно із статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, правочин який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

Із змісту статті 635 ЦК України вбачається, що остання визначає для сторін лише одне основне зобов`язання щодо укладення протягом узгодженого терміну певний тип цивільно-правового договору на заздалегідь узгоджених умовах.

Разом з тим, в спірному договорі, окрім зобов`язання укласти основний договір на ОСОБА_2 покладено непритаманні попередньому договору обов`язки, такі як здійснення всіх обов`язкових платежів, пов`язаних з утримання квартири, квартира фактично передана у користування ОСОБА_2 та покладено на останнього ризик випадкової загибелі або пошкодження квартири.

Також, всупереч правовій природі попереднього договору, між сторонами узгоджене зобов`язання щодо сплати ОСОБА_2 авансових платежів за відповідним графіком, згідно якого, сторона договору мала сплатити повну вартість квартири до моменту укладення основного договору, а також надано право банку на утримання з суми авансового платежу сум, що виникли з грошових вимог до ОСОБА_2 по оплаті збитків, витрат, несплаченої неустойки (штрафу, пені), відшкодувань житлово-комунальних послуг й інших послуг, пов`язаних з утриманням квартири, та інших дійсних вимог банку.

З листопада 2019 року ОСОБА_2 користувався квартирою, сплачував комунальні послуги.

Отримавши квартиру у будівельному стані ОСОБА_2 за власні кошти виконав капітальні ремонтно-оздоблювальні роботи, вартість яких відповідно до кошторису становить 1 928 094,78грн. (т.І, а.с.62-67).

Отже, враховуючи: 1) факт передання квартири у володіння та користування одразу після укладення договору (передача двох складових права власності); 2) покладення на ОСОБА_2 ризику випадкової загибелі або пошкодження квартири; 3) покладення обов`язків власника квартири щодо утримання майна; 4) фактичного встановлення розстрочення платежу, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу з розстроченням платежу, який підпадає під правове регулювання § 1 Глави 54 Цивільного кодексу України.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Відповідно до положень статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст.334 ЦК України).

Частиною 1 ст. 668 Цивільного кодексу України унормовано, що ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 691-693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.695 Цивільного кодексу України встановлено, що договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Відповідно до статті 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.

Із змісту договору вбачається, що сторони погодили всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: ціну, предмет, порядок, строк та розміри платежів. Договір нотаріально посвідчений. Крім того, на виконання умов ч.1 ст. 668 ЦК України та в силу приписів п.5.1.5 договору з моменту підписання договору до ОСОБА_2 перейшов ризик випадкової загибелі або пошкодження квартири.

Що стосується відсутності державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 , то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування у особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.

Згідно ч.1 ст.334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст. 334 ЦК України).

Статтею 182 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п.9 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Разом з тим, абз.6) п.1 ч.2 ст.9 вказаного закону (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що Державний реєстратор встановлює наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Таким чином, вказаною нормою передбачена можливість проведення державної реєстрації права власності тільки після виконання умов правочину, зокрема, після проведення повного розрахунку за нерухоме майно, що також передбачено в п.2.4 договору.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеної у постанові Верховного Суду у справі № 707/807/21 від 14 вересня 2022 року.

Відповідно до п.2.4 попереднього договору сторони домовилися визначити відповідно до умов Основного договору, що право власності на квартиру підлягає державній реєстрації тільки після повної сплати ОСОБА_2 банку ціни квартири основного договору, що зазначена в п.2.2 цього попереднього договору.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується Банком, ОСОБА_2 було в повному обсязі оплачено вартість спірної квартири, однак право власності за останнім зареєстровано не було.

З огляду на викладене, враховуючи умови спірного договору, та виконання їх у повному обсязі ОСОБА_2 , останній набув право власності на спірне нерухоме майно, та право його зареєструвати у встановленому законом порядку.

Таким чином, розглядаючи справу по суті заявлених вимог, суд повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив закон, що регулює дані правовідносини та вирішив даний спір відповідно до норм чинного законодавства.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суд, яке ухвалене з дотримання вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк», в інтересах якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Мегабанк» - Біла Ірина Володимирівна, залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова