Справа № 505/2729/23
Провадження № 2-зз/505/3/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2024 суддя Котовського міськрайонного суду Одеської області Івінський О.О., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Покась О.С. про зустрічне забезпечення позову по справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, визнання права власності та стягнення грошової компенсації вартості майна,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває справа за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, визнання права власності та стягнення грошової компенсації вартості майна.

14 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Покась О.С. надав до суду заяву про зустрічне забезпечення позову, де просив застосувати зустрічне забезпечення позову по справі, а саме зобов`язати ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок Котовського міськрайонного суду Одеської області грошові кошти в розмірі не менше ніж 4 783 521, 92 грн. Вказав, що ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2023 року по справі № 505/2729/23 було задоволено заяву про забезпечення позову, та накладено арешт, заборонено відчуження та заборонено здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо розпорядження рухомим майном стосовно автомобілів, майнових прав на нерухоме майно та грошових коштів, що знаходяться на рахунках в АТ «Державний ощадний банк України». На дану ухвалу була подана апеляційна скарга, та 08 листопада 2023 року Одеським апеляційним судом апеляційну скаргу було задоволено частково, та ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2023 року змінено, шляхом виключення з резолютивної частини ухвали посилання на накладення арешту на рухоме майно, в іншому залишено без змін. Крім того, 24 січня 2024 року постановою Одеського апеляційного суду було роз`яснено вищезгадану постанову, та роз`яснено, що скасування арешту рухомого майна, про яке зазначено у резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року, стосується виключно автомобілів вантажних та легкових, автопричепів, які юридично оформлені на ім`я відповідача ОСОБА_1 . Зазначив, що дані дії ініційовані позивачкою ОСОБА_2 по відношенні до майна відповідача ОСОБА_1 завдало йому збитків, оскільки він був обмежений у володінні та користуванні власним майном, та арешт транспортних засобів відповідача став перешкодою у здійсненні ним підприємницької діяльності. Через арешт автотранспорту була нівельована можливість виконання низки важливих договорів, в тому числі і міжнародні перевезення, при цьому були завдані йому збитки у вигляді упущеної вигоди та удар по репутації. Тому стороною відповідача була здійснена оцінка збитків за період липень-жовтень 2023 року включно, розмір мінімально завданих збитків становить 4 782 521, 92 грн., які він вважає необхідним зобов`язати позивачку внести на депозитний рахунок Котовського міськрайонного суду Одеської області.

22 лютого 2024 року адвокат Чирка О.О. в інтересах позивачки ОСОБА_2 подала заперечення в яких зазначила, що постановою Одеського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2023 року змінено, шляхом виключення з резолютивної частини ухвали лише посилання на накладення арешту на рухоме майно. А при зверненні до Верховного Суду з касаційною скаргою, взагалі було відмовлено у відкритті касаційного провадження, в зв`язку з тим, що суди попередніх інстанцій достатнім чином мотивували свої висновки, та застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову не може бути визнаний обтяжливим для відповідача. Окрім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими. Вважає, що в клопотанні та доданих документах не вбачається жодних підстав для його задоволення заяви про вжиття заходів зустрічного забезпечення. Оскільки, єдиним аргументом заяви про вжиття заходів зустрічного забезпечення є застосування арешту транспортних засобів у період з 12.07.2023 по 08.11.2023, що унеможливило здійснення автотранспортних міжнародних перевезень ФОП ОСОБА_1 , та що начебто завдало йому збитків, хоча до суду не надано доказів відмови Прикордонної служби України в перетині державного кордону транспортним засобам, які юридично оформлені на ОСОБА_1 , з посиланням на застосування у вказаний період арешту, як на підставу відмови, та не надав доказів фактичного спричинення збитків та їх розміру. На сьогодні, арешт транспортних засобів скасовано, жодних перешкод у здійснені міжнародних перевезень не існує, а тому жодних збитків відповідач ОСОБА_1 не несе, як і не ніс їх до подання клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення, оскільки додані до клопотання податкові декларації не доводять наявності збитків, а лише підтверджують мінливий об`єм доходу, що є нормальним при здійсненні підприємницької діяльності, при цьому листування з контрагентами не є доказом наявності та розміру матеріальних збитків. Крім того, наданий стороною відповідача один Договір на транспортне обслуговування № 11/07 від 11.07.2023 року, укладений між ТОВ «КОМ-КОРД» та ФОП ОСОБА_1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, який не передбачає конкретного переліку транспортних засобів, зокрема тих, що належать ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя, а відтак за умовами договору транспортне перевезення могло та мало відбутися будь-яким автомобільним транспортом. Крім того, у клопотанні представником ОСОБА_1 було зазначено, що ОСОБА_1 являвся одноособовим власником 10 транспортних засобів, лише три з яких відчужено, а на інші вказані автомобілі засоби забезпечення позову не розповсюджувались, завдяки чому ОСОБА_1 продовжив здійснювати перевезення вантажів. Таким чином, ФОП ОСОБА_1 мав можливість виконати умови одного-єдиного Договору на транспортне обслуговування № 11/07 від 11.07.2023 року, укладеного з ТОВ «КОМ-КОРД» на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні. Що стосується збитків, то з загальної суми доходів за 2023 рік не відокремлені доходи від здійснення міжнародних перевезень та не доведена відсутність таких доходів на протязі чотирьох місяців 2023 року, впродовж яких діяв арешт спільних транспортних засобів подружжя Лопушанських (з 12 липня 2023 року по 8 листопада 2023 року), як наслідок чого не доводить, що зниження середньомісячного доходу в 2023 році сталося саме із-за невиконання умов одного-єдиного Договору на транспортне обслуговування № 11/07 від 11.07.2023, укладеного з ТОВ «КОМ-КОРД» на міжнародне перевезення вантажів. Таким чино, оскільки арешт транспортних засобів скасовано, ОСОБА_1 повноцінно здійснює свою підприємницьку діяльність, то і не існує підстав і доказів, які б підтверджували ймовірність та можливість завдання майнової шкоди ОСОБА_1 , та які тягнули б за собою необхідність застосування заходів зустрічного забезпечення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до ч. 4 ст. 154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Відповідно ч. 5 ст. 154 ЦПК України, розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Відповідно ч. ч. 6, 7, 8 ст. 154 ЦПК України, питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення. Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

При розгляді заяви про зустрічне забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд є одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Крім того, суд зважає на те, що позивачка у позовній заяві просить поділити спільне майно подружжя, отже вона також несе ризик збитків, які може зазнати це майно, перебуваючи під арештом, а тому не логічно стягувати з неї ще й суму зустрічного забезпечення можливих збитків з приводу цього ж майна.

В даному випадку може бути порушена паритетність сторін, оскільки відповідач користується спірним майном, а інша сторона не тільки позбавлена цього права, а ще й повинна нести тягар його утримання.

За таких обставин, суд не вбачає підстав вимагати від позивачки забезпечити відшкодування збитків відповідача, які могли бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), оскільки обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч. 3 ст. 154 ЦПК України відсутні, інші підстави відповідачем не доведені, а відтак, клопотання відповідача про зустрічне забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 154 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Покась О.С. про зустрічне забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня проголошення ухвали безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.О. Івінський

Ухвала суду підписана суддею 05 березня 2024 року.