КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року місто Київ

Справа № 758/10365/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7231/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Желепи О. В.

суддів: Мазурик О. Ф., Немировської О. В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року (ухвалене у складі судді Якимець О. І., повне судове рішення складено 18 грудня 2023 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 в якому просив Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом (обов`язкова частка) на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , а саме: 3/16 садового будинку загальною площею 32,80 кв м, житловою площею 16,50 кв м, з надвірними будівлями і спорудами та 1/8 частину земельної ділянки з кадастровим номером :91:424:0117, що розташовані в АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що після смерті матері ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно. Відносно спірного майна померла склала заповіт, яким заповіла усе своє майно відповідачу у справі (дочці померлої). Однак, позивач є інвалідом другої групи довічно, у зв`язку із чим звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття обов`язкової частки у майні спадкодавця. Однак, отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів померлої на вказане у заяві про прийняття спадщини майно. Право власності на спадкове майно померлої підтверджено відповідними документами, що подано до позовної заяви. У відповідності до ст. 1241 ЦК України просить позов задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 15 січня 2024 року, згідно поштової відмітки, направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом (обов`язкова частка) на 3/16 частки садового будинку загальною площею 32,80 кв.м, житловою площею 16,50 кв. м, з надвірними будівлями і спорудами та на 1/8 частку земельної ділянки, кадастровий номер :91:424:0117, які розташовуються в АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позову, оскільки не звернув увагу на обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи.

Скаржник зазначає, що ним не оспорюється, що відсутність інвалідності на момент відкриття спадщини, а також факт призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку - не дають позивачу права на обов?язкову частку у спадщині в розумінні ст. 1241 ЦК України, оскільки в таких випадках особа не вважається непрацездатною повнолітньою дитиною спадкодавця. Разом з тим, суд залишив поза увагою встановлену ним обставину того, що на момент відкриття спадщини позивач мав повних 65 років.

Саме той факт, що позивачу на момент відкриття спадщини виповнилось 65 років має істотне значення для даної справи, на що суд першої інстанції не звернув належної уваги.

Також зазначає, що позивач виконав всі необхідні дії, які належало б виконати спадкоємцю для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак умови для одержання цього свідоцтва відсутні, оскільки відповідач не визнає права позивача на обов`язкову частку в спадковому майні, не приходить до нотаріуса, не надає нотаріусу оригінали документів на майно.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

22 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від представника відповідача адвоката Агбонгали Л. С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року - без змін.

Відзив обґрунтовує тим, що підстави позову вказані позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі є відмінними. Так у позовній заяві позивач вказував, що підставою для звернення до суду з позовом стало те, що у нього виникло право на обов`язкову частку за законом у відповідності до ст. 1241 ЦК України, адже він є інвалідом довічно, що підтверджено довідкою серії 12 ААГ № 254879. Однак у апеляційній скарзі позивач вже зазначає, що підставою для задоволення позову є та обставина, що йому на момент відкриття спадщини виповнилось 65 років.

Також зазначає, що ключовою обставиною справи є те, що ставити питання про визнання права на обов?язкову частку у спадщині можна лише в тому випадку, якщо спадкоємець прийняв спадщину, проте право оспорюється або не визнається. В даному випадку підставою для відмови стало те, що у спадкоємця відсутні документи що підтверджують право власності на успадковане нею майно. Таким чином ніхто не оспорював право позивача на обов`язкову частку у спадщині, а позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Муха Р. М., який приймав участь в режимі відео конференції, доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу. Вказував, що суд мав з`ясувати всі підстави за яких особа може мати право на обов`язкову частку у спадщині.

Представник ОСОБА_3 адвокат Агбонгали Л. С. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року без змін. Вказувала, що підставою для визнання обов`язкової частки у спадщині позивач зазначив, що він є особою з інвалідністю, про досягнення пенсійного віку у позові не згадувалось і такі обставини не досліджувались судом. Також зазначала, що ОСОБА_3 не визнає обов`язкової частки ОСОБА_2 .

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О. В., пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції керувався тим, що станом на момент відкриття спадщини 09 квітня 2021 року позивач не мав права на віднесення його до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, так як органом медико-соціальної експертизи позивача визнано інвалідом в установленому законом порядку лише 18 липня 2023 року, а тому у позивача відсутнє право на обов`язкову частку у спадщині як у повнолітньої непрацездатної дитини спадкодавця, передбачене частиною першою статтею 1241 ЦК України.

Суд також вказував, що позивачу призначено пенсію за віком у віці 50 років, тобто із зменшенням пенсійного віку, однак зменшення пенсійного віку не свідчить про непрацездатність позивача, а тому таке не дає йому права на обов`язкову частку у спадщині, оскільки у осіб, які не досягли встановленого чинним законодавством пенсійного віку, але які мають право на отримання пенсії за віком із зменшенням такого віку, право на обов`язкову частку у спадщині не виникає в розумінні статті 1241 ЦК України як в особи, що має право на обов`язкову частку у спадщині.

Будь-яких інших фактичних обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки місцевий суд не звернув належної уваги на всі обставини справи та дійшов передчасного висновку про відсутність у позивача права на обов`язкову частку у спадщині, після смерті його матері.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджено копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцеві на момент її відкриття та не припинилось внаслідок її смерті.

Після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П. заведено спадкову справі № 121/6 від 16 квітня 2021 року (а.с. 8).

Сторони у справі є дітьми померлої. Дані обставини установлено із матеріалів спадкової справи № 121/6, учасниками справи не оспорюються, а відтак такі дані приймаються судом до уваги.

16 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П. із заявою про прийняття спадщини. Повідомив, що інших спадкоємців немає. Всі необхідні документи будуть подані додатково (спадкова справа, а.с.1).

Надалі приватним нотаріусом вчинено запити у межах спадкової справи та установлено, що померла ОСОБА_4 на випадок смерті склала заповіти 22.06.2011 № 20-726 та від 01.06.2012 № 20-712, якими усе своє майно заповіла дочці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (спадкова справа а.с. 13-15).

22 червня 2021 року ОСОБА_3 подано до приватного нотаріуса КМНО Ковальчук С. П. заяву про прийняття спадщини у межах спадкової справи № 121/6 за заповітом.

10 листопада 2021 року ОСОБА_2 подано до приватного нотаріуса КМНО Ковальчук С.П. заяву про прийняття спадщини у межах спадкової справи № 121/6, як непрацездатний, що має право на обов`язкову частку у спадковому майні, а саме: 3/16 садового будинку, загальною площею 32,80 кв. м, житловою площею 16,50 кв.м, з надвірними будівлями і спорудами, розташованого на 1/8 частину земельної ділянки з кадастровим номером :91:424:0117, в АДРЕСА_1 . Факт непрацездатності установлено із пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , виданим управлінням в Шевченківському районі м. Києва ПФ України 20.07.2005. призначення пенсії за віком, ЧАЕС (спадкова справа а.с. 30).

10 листопада 2021 року приватним нотаріусом КМНО Ковальчук С. П. прийнято постанову про відмову ОСОБА_2 у вчинення нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку в спадщині померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері неможливо, оскільки, у спадкоємця відсутні документи, що підтверджують право власності на спадкове нею майно.

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права від 12.11.2021 на земельну ділянку № :91:424:0117, місцезнаходження - АДРЕСА_1 , суб`єктами права власності на таку земельну ділянку є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 5).

Згідно з інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.11.2021 садовий будинок, місцезнаходження - АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с. 6).

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 607/24365/19, від 08 грудня 2021 року у справі №552/3281/20.

Пунктом 5.9 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, врегульовано, що право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 ЦК України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 ЦК України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині.

Позивачем не оспорюється та обставина, що на момент відкриття спадщини позивач не мав статусу особи з інвалідністю, а також не оспорюються висновки суду, що ця обставина, а також призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку - не дають позивачу права на обов?язкову частку у спадщині в розумінні ст. 1241 ЦК України, оскільки в таких випадках особа не вважається непрацездатною повнолітньою дитиною спадкодавця.

Дійсно такі обставини не є підставою для обов`язкової частки у спадщині, разом з тим апеляційний суд звертає увагу, що істотною обставиною в даному випадку є те, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_2 виповнилось 65 років.

Так з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Станом на 09 квітня 2021 року (дата відкриття спадщини) позивач досяг 65 років.

Суд першої інстанції не звернув увагу на дану обставину, та помилково зазначив про відсутність обставин, які б свідчили проте, що позивач має право на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Отже, для отримання права на обов?язкову частку у спадщині встановленню підлягає вік особи, яка претендує на таку частку, станом на день відкриття спадщини. При цьому, саме вік особи, а не право особи на призначення пенсі чи факт призначення пенсі на пільгових умовах, є визначальним для застосування ст. 1241 ЦК України. Якщо вік спадкоємця на момент відкриття спадщини дорівнює пенсійному віку, який встановлюється законодавством, то незалежно від того, чи отримував спадкоємець раніше на будь-яких підставах право на призначення пенсії чи не отримував, він є і буде залишатись непрацездатною особою, оскільки досяг пенсійного віку в загальному порядку.

В Україні встановлений пенсійний вік для чоловіків 60 років.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув увагу, що на час смерті ОСОБА_4 , позивач відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» був непрацездатною особою за віком (пенсіонером), та входив до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України.

При визначені обов`язкової частки слід враховувати, що обов`язкова частка у спадщині визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту.

Право на обов`язкову частку в спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців на її отримання, а також місця проживання спадкоємця. Але, якщо інші спадкоємці заперечують проти видачі свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку, то вони вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

З матеріалів справи встановлено, що на момент смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги були діти спадкодавця - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до наявних в матеріалах справи витягів з Державного земельного кадастру про право власності та речові права та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_4 належали на праві власності 1/2 частина земельної ділянки та садовий будинок.

Таким чином, розмір обов`язкової частки ОСОБА_2 у спадковому майні складає: 3/16 садового будинку та 1/8 частини земельної ділянки.

Посилання відповідача на те, що позивач при звернені з апеляційною скаргою фактично змінив підстави позову, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Положення ст. 1241 ЦК України визначено, що право на обов`язкову частку мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, тому наявність непрацездатності має встановлюватись судом.

Саме на обставину непрацездатності ОСОБА_2 посилався при зверненні до суду з відповідним позовом.

Встановлення судом, що ОСОБА_2 за законом вважається непрацездатною особою, через досягнення ним пенсійного віку, а не інвалідності не є виходом за межі заявлених позовних вимог.

Доводи відповідача, про те що позивачем обрано невірний спосіб захисту не приймаються судом до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними.

Відповідач вказує, що нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у ОСОБА_2 були відсутні документи, що підтверджують право власності на успадковане майно, тому позивач мав поновити правовстановлюючі документи на спадкове майно, а визнання права на спадкове майно ніким не оскаржується.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається та у судовому засіданні апеляційного суду представником відповідача зазначено, що ОСОБА_3 не визнає право позивача на обов`язкову частку у спадщині.

Відсутність правовстановлюючих документів у позивача на спадкове майно та не визнання другим спадкоємцем прав позивача на обов`язкову частку є достатньою підставою для звернення до суду за захистом порушеного права з відповідним позовом.

Посилання відповідача на те, що для ОСОБА_3 сформувалась складана ситуація, оскільки вона не може оскаржити нотаріальні дії щодо наділення позивача правом на спадщину за законом на обов`язкову частку в спадщині, оскільки відсутнє відповідне свідоцтво, а також наявність складних стосунків спадкодавця з позивачем, відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідач не позбавлена можливості після отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину звернутись з відповідним позовом до суду.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду в повній мірі не відповідають вимогам закону, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Позов та апеляційна скарга задовольняється частково, так як позивач у позові просив визнати право на обов`язкову частку в праві власності на садовий будинок з надвірними спорудами, проте відповідно до правовстановлюючих документів за спадкодавцем зареєстровано право лише на будинок, а тому вимоги задовольняються лише в частині права власності на будинок та земельну ділянку.

Згідно ч. ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, відповідно, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір в сумі 1 168 грн 80 к.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково .

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом (обов`язкову частку) на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , а саме: 3/16 садового будинку загальною площею 32,80 кв м, житловою площею 16,50 кв м, та 1/8 частину земельної ділянки з кадастровим номером :91:424:0117, що розташовані в АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1 168 грн 80 к.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2024 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська