Провадження № 2/761/6308/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження у справі

22 березня 2024 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Романишена І.П., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла вищезазначена позовна заява про відшкодування шкоди у розмірі 27000119,56 євро.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024 року, зазначену позовну заяву передано на розгляд судді Романишеної І.П.

Згідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд, проаналізувавши матеріали позовної заяви, вбачає підстави для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки позовна заява у відповідній редакції не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ч.1 ст.19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За таких обставин, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів надається у ст.16 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частина друга цієї статті визначає способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів.

До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Так, у позовній заяві на обґрунтування позовної вимоги про відшкодування шкоди зазначено, що відповідно до обставин судової справи №757/75526/17-4 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не мав жодних підстав та (або) права звинувачувати ОСОБА_1 в судовому порядку у завданні ПАТ КБ "ІНТЕРБАНК" спільними діями з іншими відповідачами у судовій справі №751/75526/17-ц визначеної позовною заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди в порядку ч. 5 ст. 52 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та доданими до неї документами шкоди щодо кредитного договору № 3266/3 від 29 березня 2010 року.

З викладеного вбачається, що позивач вважає дії Фонду протиправними та необґрунтованими, в частині визначення його відповідачем у справі №751/75526/17-ц, та відповідно оцінює завдану шкоду відповідними діями в розмірі 27000119,56 євро.

Згідно до ч.5 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. Фонд або уповноважена особа Фонду також має право заявити вимоги до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів.

Кошти, стягнуті з пов`язаних із банком осіб як відшкодування шкоди, а також з небанківських фінансових установ, зазначених в абзаці першому цієї частини, включаються до ліквідаційної маси банку.

У разі невиконання зазначених вимог Фонд звертається з такими вимогами до суду. Такі вимоги забезпечуються накладенням арешту на грошові кошти та майно осіб, до яких вони заявлені, у порядку забезпечення позову.

Ліквідація неплатоспроможного банку не є підставою для закінчення судового розгляду на підставі поданого Фондом позову до пов`язаної з банком особи та не є підставою для звільнення від відповідальності пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду.

Зі змісту позову вбачається, що 18.12.2017 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб керуючись вказаною нормою звернувся до Печерського районного суду міста Києва з відповідним позовом про відшкодування шкоди, зокрема визначивши одним із відповідачем ОСОБА_1 .

Принагідно зауважити, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд зазначає, що приписами чинного законодавства не передбачено такого способу захисту, як подання позовної заяви з вимогами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок визначення відповідачем у справі, оскільки незгода щодо пред`явленої вимоги має бути реалізована позивачем у відповідній процесуальній формі в межах розгляду такої позовної заяви судом.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі №522/12901/17-ц зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З урахуванням підстав позову, які зазначені у змісті позовної заяви, суд дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки заявлені вимоги судовому розгляду не підлягають.

Керуючись ст. 186, 260, 261, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про відшкодування шкоди.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА