Справа № 487/5891/23
Провадження № 2/487/499/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2024 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Темнікової А.О., за участю секретаря судового засідання Демиденко Н.В., позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Бедь М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів за минулий час,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 04.09.2023 року до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 01.03.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідачки на користь позивача витрати, які він поніс у зв`язку з отриманням правових послуг і розглядом справи.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі в період з 31.01.1998 року по 10.03.2022 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 20.02.2022 року проживає з позивачем і знаходиться на його повному утриманні. В шлюбі 15.02.2018 року була народжена дочка ОСОБА_5 і первісно записана в Державному Реєстрі актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області 02.03.2018 р. як дитина позивача. На підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.01.2022 р. по справі № 487/8220/21 (провадження 487/905/22), відносно позивача як батька, були виключені відомості з актового запису про народження дитини, оскільки експертиза виключила можливість позивача бути біологічним батьком цієї дитини. ОСОБА_2 з початком повномасштабного вторгнення РФ на територію України забрала свої речі та речі Віри (в тому числі note-book Кирила) і без попередження виїхала з м. Миколаєва, залишивши ОСОБА_4 з позивачем, на його утриманні. З березня 2022 року по цей час відповідачка не надає малолітньому ОСОБА_4 будь-якої матеріальної допомоги на його утримання відповідно до вимог законодавства. Крім того, перебуваючи в м. Мукачево Закарпатської області з березня 2022 року, вона безпідставно зареєструвала сина ОСОБА_4 як внутрішньо переміщену особу. Умисно переховувала своє місцезнаходження, ухиляючись від спати аліментів. Таким чином ОСОБА_2 безпідставно отримувала на малолітнього Кирила державну допомогу з березня по серпень 2022 р. щомісячно в розмірі 3 000 гривень (всього 18 000 гривень), при цьому не надсилаючи дитині будь-яких коштів, не підтримуючи ані з дитиною, ані з позивачем будь-якого зв`язку, хоча їй добре відомі їх засоби зв`язку, котрі залишались незмінними з довоєнних часів. Додатково в цей же період, ОСОБА_2 безпідставно отримала за свого сина ОСОБА_4 допомогу ООН в розмірі 6 600 гривень, які також не були повернуті позивачу для утримання дитини, а були привласнені нею і витрачені на свої особисті потреби. Кошти на утримання сина ОСОБА_4 перестали нараховувати позивачці лише у серпні 2022 року. Перебуваючи з квітня 2022 року з сином у с. Новоархангельськ Голованівського району Кіровоградської області позивач та їх малолітній син ОСОБА_4 не були включені в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, так як були «двійниками», і тільки за допомогою Управління соціального захисту населення Новоархангельського відділу державних соціальних допомог, компенсацій, житлових субсидій і пільг Кіровоградської області, Мукачевської міської ради та Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної військової адміністрації, Кирило був знятий з обліку в м. Мукачево і почав отримувати допомогу в місці перебування - с. Новоархангельськ. Отже, з березня 2022 року відповідачка не тільки не утримувала матеріально дитину, нічим не допомагала, крім того кошти, які надавались на утримання дитини як ВПО, були відповідачкою необґрунтовано отримані та витрачені на свої власні потреби, а дитині повернуті не були, що порушує інтереси дитини, норми міжнародної конвенції про захист прав дитини і національне законодавства з охорони прав та інтересів дитини. Наразі в провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва перебуває цивільна справа №394/652/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. Відповідачка з червня 2022 року на постійній основі працює в Закарпатському обласному ліцеї-інтернаті з посиленою військово-фізичною підготовкою і отримує заробітну плату біля 15 000 гривень. Крім того, вона має окрему квартиру у м. Миколаєві, у якій постійно проживає декілька осіб на правах орендаторів, за яку сплачують по 5 000 гривень щомісячно. Місце проживання відповідачки, її місце роботи, заробіток, який вона отримує, позивачу стало відомо лише після отримання ним позову про визначення місця проживання дитини в травні 2023 року. При цьому відповідачка постійно змінює місце свого проживання та не отримує листування. Попри неодноразові звернення до відповідачки з пропозицією сплати аліментів на утримання сина, вона будь-яких коштів на утримання дитини не надсилає, хоча має таку можливість. Подружжям в 2019 році був узгоджений договір на довічне утримання літньої жінки 1931, року народження, і в подальшому передачі цієї квартири старшому синові. При нотаріальному посвідченні договору відповідачка попросила позивача оформити це договором дарування на її ім`я, мотивуючи це тим, що квартира, у якій вони проживали, і автомобіль оформлені на відповідача, бабуся старенька, вона потребує значної уваги, а тому подружжя зобов`язані будуть взяти її до своєї квартири проживати, а старший син ОСОБА_6 після отримання диплома магістра імовірно повернеться додому в свою квартиру, яку йому підготували батьки. Відповідачка в тяжкі часи війни покинула не тільки свою дитину, а і стареньку бабцю, яка померла у лікарні і була похована за рахунок держави. Але квартира, яка вже була у власності позивачки, в липні 2022 року, коли позивачка нібито шукала свою дитину ОСОБА_4 , була таємно продана задля купівлі в свою власність квартири в смт Свалява Закарпатської області. При цьому відповідачка, проживаючи у спільній з позивачем квартирі у м. Миколаєві протягом 2021 року з дітьми без позивача, не сплачувала комунальні послуги і, виїхавши в м. Мукачево, залишила борги за квартиру в розмірі 25 000 гривень, які в теперішній час змушений сплачувати позивач. Таким чином, малолітній спільний син сторін ОСОБА_4 з березня 2022 по теперішній час проживає з позивачем, знаходиться на його утриманні та забезпеченні, вихованням сина займається лише позивач, натомість відповідачка ніякої участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Позивач є директором підприємства ТОВ «Віталіс-плюс» і отримує заробітну плату в розмірі 12 000 - 14 000 гривень. Невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по утриманню малолітнього сина тривалий час змусило позивача звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Крім того, відповідачка ухилялась від плати аліментів протягом 2022 та 2023 року, що є підставою для стягнення аліментів за минулий період, а саме: з березня 2022 року по день звернення до суду.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 06.09.2023 року було відкрито провадження по справі.

Відповідачкою ОСОБА_2 було подано 16.10.2023 року відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідачка зазначила, що після розірвання шлюбу малолітній син ОСОБА_4 залишився на її утриманні та вихованні. З народження і по 23.02.2022 року проживав з матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . Після припинення з позивачем ОСОБА_1 з січня 2021 року шлюбних відносин він проживав у квартирі по АДРЕСА_2 , яка належала на праві приватної власності його матері, відвідував сина ОСОБА_4 за місцем проживання, спілкувався з ним. Вперше з розриву стосунків сторін син залишився у ОСОБА_1 з ночівлею 23.02.2022 року. 24.02.2022 року РФ розпочала повномасштабне вторгнення на територію України, у м. Миколаєві залишатися було небезпечно через постійні обстріли. ОСОБА_2 звернулась до позивача з проханням, щоб він повернув сина ОСОБА_4 за місцем його проживання, оскільки вона мала намір евакуюватися з донькою ОСОБА_7 та сином ОСОБА_4 у безпечне місце. Однак, з 23.02.2022 року по 04.03.2022 року (день виїзду з м. Миколаєва), позивач не повернув сина, уникав зустрічей. Протягом зазначеного періоду відповідачка не мала можливості поспілкуватись з дитиною. 04.03.2022 року позивачка була вимушена виїхати з донькою ОСОБА_7 з м. Миколаєва, так як подальше перебування у місті Миколаєві загрожувало життю через постійні обстріли. 29.03.29022 року відповідачка була взята на облік як внутрішньо переміщена особа та зареєструвала своє фактичне місце перебування: АДРЕСА_3 . Разом з нею був взятий на облік внутрішньо переміщеної особи і син ОСОБА_4 та зареєстроване його фактичне місцем перебування за вказаною адресою. Така реєстрація сина була здійснена відповідачкою у зв`язку з тим, що він до 24.02.2022 року постійно проживав разом з нею, тому відповідач не знала, що позивач самочинно змінить місце проживання сина та не поверне його матері. При реєстрації ОСОБА_2 повідомила, що в неї двоє дітей та надала відповідні свідоцтва працівнику ЦНАПу, а також повідомила, що син наразі залишився з батьком у місті Миколаєві, так як їм не вдалося виїхати разом, але за декілька днів він повинен його привезти до відповідачки. З питанням допомоги у організації поїздки сина до м. Мукачево Закарпатської області, відповідачка зверталася до батьків учнів Миколаївської спеціалізованої І-ІІІ ступенів школи №22, які перебували на території м. Миколаєва, та до тренера сина з дзюдо ФСТ «Динамо» ОСОБА_8 , однак вони не змогли допомогти у організації поїздки сина до ОСОБА_2 20.04.2022 року позивачка придбала квиток, щоб повернутися до м. Миколаєва та забрати з собою сина ОСОБА_4 до м. Мукачева Закарпатської області, де фактично на даний час проживала з донькою ОСОБА_7 . Про це вона напередодні повідомила ОСОБА_1 у телефонному режимі. Після цього телефон відповідачки було заблоковано та вона не мала можливості спілкуватися з ним та дитиною. Поспілкувавшись з сусідами за місцем проживання у м. Миколаєві відповідачка дізналася, що ОСОБА_1 з сином після її з донькою від`їзду 04.03.2022 року проживали у їхній спільній квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Однак, увечері 20.04.2022 року вони виїхали у невідомому напрямку. Після 20.04.2022 року батько ОСОБА_1 заборонив спілкуватися синові ОСОБА_4 з відповідачкою і сам не виходив на зв`язок. 22.04.2022 року ОСОБА_2 звернулася до Мукачівської окружної прокуратури з заявою про намір вчинення злочину ОСОБА_1 . З 20.04.2022 року по 17.08.2022 року позивачка кожен день телефонувала синові, однак він не відповідав, а номер відповідачки було заблоковано. Також ОСОБА_2 телефонувала позивачу, щоб він привіз сина до неї у м. Мукачево Закарпатської області, однак зв`язку з ним не було, а місце їх перебування відповідачці не було відомо. 05.07.2022 року ОСОБА_1 знову приїхала до міста Миколаєва, але з позивачем та сином не змогла поспілкуватися, їх місцезнаходження було невідоме. Тільки 17.08.2022 року відповідачка дізналася, що син перебуває на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області. 18.08.2022 року відповідачка направила заяву у Службу у справах дітей Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області з повідомленням те, що відповідач самовільно змінив місце проживання сина, чинив перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з ним. Після того, як відповідачці стала відома інформація про місце перебування сина ОСОБА_4 (17.08.2022 року) та про наміри ОСОБА_1 залишити дитину проживати з ним, відповідачка зібрала необхідні документи та 25.08.2022 року звернулася з заявою у Службу у справах дітей Новоархангельської селищної ради про прийняття рішення щодо визначення проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю. 25.08.2022 року комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Новоархангельної селищної ради прийняла рішення №1, яким рекомендувала батькам звернутися до суду. Таким чином твердження батька, про те, що відповідачка покинула свою дитину та не спілкувалася з нею є надуманими. Батько ОСОБА_1 перешкоджає відповідачці у спілкуванні з дитиною, налаштовує сина проти неї, повідомляючи йому неправдиві відомості. 12.09.2022 року ОСОБА_2 приїздила до смт. Новоархангельск, одна зустрітися з сином не змогла через перешкоджання з боку ОСОБА_1 . При цьому відповідачка змогла передати дитині речі та продукти харчування через дерев`яну огорожу. Для з`ясування місця перебування малолітнього сина відповідачка зверталась у поліцію м. Мукачева. В ході розгляду заяви було встановлено, що ОСОБА_1 разом з сином переїхали з смт. Новоархангельська Кіровогорадської області до м. Києва. 12.12.2022 року відповідачка звернулась з заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві адміністрації про усунення перешкод у спілкування з сином. Не дивлячись на те, що син тимчасово проживає з 24.04.2022 року з батьком, ОСОБА_2 протягом зазначеного часу постійно по мірі можливості приїжджає до сина та забезпечує його всіма необхідними речами: продуктами харчування, включаючи фрукти та овочі, необхідним шкільним приладдям, купує весь необхідний одяг: нижню білизну, куртки, футболки, светри, взуття, засоби гігієни, придбала планшет. ОСОБА_2 неодноразово передавала посилки для сина ОСОБА_4 через начальника Служби у справах дітей Новоархангельської селищної ради Кіровогрдаської області, оскільки позивач відмовлявся отримувати передані відповідачкою речі. Після повернення позивача з сином до міста Миколаєва, відповідачка передавала речі через кур`єрську доставку «Нова Пошта» великими посилками. 31.12.2022 року та у липні 2023 року відповідачка також приїздила до міста Миколаєва та намагалась зустрітись з сином та передати йому речі і подарунки, але позивач не впустив її до квартири. Вартість планшету, який ОСОБА_2 купила сину, складає 11700 гривень, а вартість інших речей становить понад 30000 гривень. Таким чином ОСОБА_2 виконує свій обов`язок щодо матеріального утримання дитини. ОСОБА_1 не надав жодних належних допустимих доказів, що він вживав заходи щодо одержання з ОСОБА_2 аліментів, але не міг їх одержати у зв`язку з її ухиленням від їх сплати.

Позивачем ОСОБА_1 було подано 18.10.2023 року відповідь на відзив, в якій вказано, що 23.02.2022 року син ОСОБА_4 проживав з позивачем за згодою матері з метою здійснення дистанційного навчання в школі та неможливістю такого навчання за місцем мешкання ОСОБА_2 через відключення світла. Відповідачка приховувала своє місцезнаходження до серпня 2022 року, коли був виявлений факт користування нею державними коштами допомоги внутрішньо переміщеним особам, призначеним сину ОСОБА_4 . Син ОСОБА_4 був знятий з обліку в м. Мукачево 18.07.2022 року коли відповідачку розшукав Новоархангельський відділ державних соціальних допомог, компенсацій, житлових субсидій та пільг Голованівської адміністрації Кіровоградської області. 20.07.2022 року відповідач направив SMS на телефон відповідачки з вимогою сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_4 , однак відповіді не отримав. Телефон ОСОБА_2 ніхто не заблоковував. Також ОСОБА_1 говорив відповідачці про необхідність надсилання коштів на утримання дитини в присутності представників служби у справах дітей в смт. Новоархангельск Кіровоградської області, на що отримав відмову. Протягом 2 років ОСОБА_2 направила дитині 4 посилки: 02.09.2022 року та 02.10.2022 року (смт Новоархангельськ); 25.03.2023 року та 21.08.2023 року (м. Миколаїв), які переважно містили речі та продукти харчування не належної якості, а також надавались як гуманітарна допомога з боку третіх осіб.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні змісту пред`явленого позову та відповіді на відзив.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, підтримали доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів, згідно ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного,духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За змістом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 25.03.2013 року.

Неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з березня 2022 року проживає з позивачем.

Мати дитини - відповідачка ОСОБА_2 мешкає окремо від дитини у місті Мукачево Закарпатської області, де взята на облік як внутрішньо переміщена особа 29.03.2022 року, що підтверджується довідкою від 29.03.2022 року №211-. Відповідачка з 28.06.2022 року працює в Закарпатському обласному ліцеї-інтернаті з посиленою військово-фізичною підготовкою Закарпатської обласної Ради з середньомісячною заробітною платою 7918 гривень 44 копійки; має на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Добровільно аліменти у спосіб, визначений ст. 187 СК України, відповідачкою не сплачуються. Епізодично ОСОБА_2 надсилаються відправлення для утримання дитини, від отримання частини з яких позивач відмовляється, мотивуючи відсутністю потреби в них, що було підтверджено самим ОСОБА_1 у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_1 є керівником ТОВ «Віталіс Плюс» та отримує середньомісячну заробітну плату у сумі 14500 гривень 00 копійок.

У пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див., наприклад, рішення від 27 листопада 1992 р. у справі «Олсон проти Швеції (№ 2)» (Olsson v. Sweden (№ 2)), Series A, № 250, с. 3536, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків.

З огляду на викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України) та найважливіших інтересів дитини, суд вважає, що відповідачка зобов`язана і має можливість сплачувати на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову, тобто з 04.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Періодичне та на власний розсуд надіслання матір`ю ОСОБА_2 , яка мешкає окремо від дитини, допомоги на утримання сина не свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо сплати поточних аліментів на утримання дитини, яка наразі мешкає з батьком та має право на створення умов, необхідних для гармонійного та всебічного розвитку, що є відповідальністю обох батьків.

При цьому судом враховується, що наразі в провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва перебуває цивільна справа №394/652/22 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи - Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи - служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини.

За наслідками розгляду вказаної справи порядок сплати аліментів може бути змінений.

Вимоги позивача про стягнення з відповідачки аліментів за минулий період задоволенню не підлягають, у зв`язку не доведеністю належними та допустимими доказами сукупності обставин, що позивач ОСОБА_1 вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача за період з березня 2022 року по 04.09.2023 року, але не міг їх одержати саме у зв`язку з ухиленням відповідачки від їх сплати.

Питання щодо повернення отриманої без достатньої правової підстави державної грошової допомоги ВПО та гуманітарної допомоги з боку міжнародних організацій підлягає розгляду в порядку ст. 1212 ЦК України, та не свідчить про наявність підстав для стягнення аліментів за минулий час в розумінні ст. 191 СК України. При цьому судом враховується, що згідно повідомлення Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради від 23.11.2023 року №4233/0/83-23, кошти ВПО у сумі 12000 гривень, отримані на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за 2022 рік, були добровільно повернуті ОСОБА_2 на рахунок Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради. У зв`язку з цим Управлінням соціального захисту населення Мукачівської міської ради було надіслано лист від 06.12.2023 року №377/01-07/7423 до Управління соціального захисту населення Новоархангельського відділу державних соціальних допомог, компенсацій, житлових субсидій Голованівської районної військової адміністрації Кіровоградської області про донарахування допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_3 відповідно до постанови КМУ від 20.03.2022 року №332, у розмірі 12000 гривень з 01.04.2022 року по 31.07.2022 року.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 141, 150, 180-185, 191 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 211, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів за минулий час задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову, тобто з 04.09.2023 року, і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в межах сплати платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 22.03.2024 року.

Суддя А.О. Темнікова