Справа № 344/5167/24
Провадження № 2-о/344/176/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2024 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Мелещенко Л.В.

секретаря Ласки І.О.

за участю учасників справи:

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , в якій просить визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

1) заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 (шість) місяців;

2) заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 (шість) місяців;

3) заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 (шість) місяців;

4) заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 (шість) місяців.

В обґрунтування заяви заявник вказує, що є дружиною ОСОБА_2 , з яким разом проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Дана квартира на праві власності належить ОСОБА_2 . У даній квартирі також проживають їхні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також матір заявника. Їхні діти та матір неодноразово стають не тільки свідками неадекватних дій зі сторони ОСОБА_2 щодо заявника, але і особисто потерпають від домашнього насильства зі сторони кривдника, що значно впливає на фізичний і морально-психологічний стан. ОСОБА_2 офіційно не працює, постійно перебуває у стані алкогольного сп`яніння (часто приходить напідпитку додому або ж розпиває алкоголь регулярно у квартирі), вживає щодо заявника та членів сім`ї нецензурну лексику, кидається кулаками, штовхає, погрожує, тому заявник змушена тікати із дому.

У силу здоров`я заявник не має змоги самостійно захищати себе, у зв`язку із чим опинилася у скрутному та небезпечному для свого життя становищі. Також попередньо зверталася за захистом до правоохоронних органів, якими було складено термінові заборонні приписи стосовно кривдника ОСОБА_2 , а також складені протоколи про адміністративне правопорушення. Крім того, Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області неодноразово виносилися постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Заявник зазначає, що ОСОБА_2 вчиняє насильство щодо ОСОБА_1 , а також членів сім`ї протягом тривалого часу, погрожує розправою та впевнений у своїй безкарності, вірогідність продовження та повторного вчинення насильства, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, у зв`язку з чим вона вимушена звертатися за захистом своїх прав до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2024 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В.

Ухвалою суду від 20 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала вимоги заяви у повному обсязі, просила задовольнити заяву.

У судове засідання заінтересована особа ОСОБА_2 не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, зокрема викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини першої-другої статті 350-5 Цивільного процесуального кодексу України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Враховуючи вимоги статті 350-5 Цивільного процесуального кодексу України щодо часових меж розгляду справи про видачу обмежувального припису, оскільки судом було вжито всіх можливих заходів, спрямованих на недопущення порушення прав будь-кого з учасників судового провадження, враховуючи, що заборони розгляду такого роду заяв за відсутності належним чином повідомлених учасників справи немає, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи з постановленням рішення на підставі положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд, заслухавши пояснення заявника, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 26 серпня 1999 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_6 (а.с. 9).

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

13 лютого 2024 року, 24 лютого 2024 року, 22 грудня 2023 року, 13 листопада 2021 року, 13 листопада 2020 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складені термінові заборонні приписи стосовно кривдника строком на 10 діб кожний (а.с. 12-18).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, про що свідчать протоколи про адміністративні правопорушення та постанови по справі про адміністративне правопорушення (а.с. 19-27).

06 грудня 2021 року постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн (а.с. 28-29).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн (а.с.30-31).

10 травня 2022 року постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн (а.с.32-33).

Згідно відповіді № 504113 від 22 березня 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , є власником земельних ділянок, розташованих у Тлумацькому районі Івано-Франківської області, та квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 40-41).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 Цивільного процесуального кодексу України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Як наголошено у пунктах 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких подружжя.

Частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (частина третя статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина четверта статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з частиною четвертою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19) зробив висновок про те, що «притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП ) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису».

Суд вважає, що наведені заявником фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами дозволяють суду дійти висновку про обґрунтованість вимог заявника, можливість їх задоволення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування, визначених законом.

Також судом приймаються до уваги та проведено оцінку ризиків (вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення) у поведінці кривдника ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , як особи, яка постраждала від домашнього насильства в сім`ї.

З метою захисту прав заявника від насильства в сім`ї, суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 з встановленням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладенням на нього обов`язків, зокрема, встановлених частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 6 (шість) місяців.

Долучені письмові докази по справі, надані пояснення у судовому засіданні свідчать про конфліктні взаємовідносини між сторонами, тому суд вважає, що заявником доведено існування загрози вчинення її чоловіком ОСОБА_2 протиправних дій у майбутньому.

Суд усвідомлює, що достатньою підставою для задоволення такої заяви є існування обґрунтованого побоювання вчинення такого насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, що у цій справі доведено.

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Частина перша статті 316 Цивільного кодексу України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності з положеннями статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до вимог статті 320 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що заінтересована особа ОСОБА_2 є одноособовим власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Доказів про наявність іншого житла у ОСОБА_2 під час розгляду справи не здобуто.

Таким чином, проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги заявника про заборону ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 (шість) місяців, не підлягають до задоволення, адже ОСОБА_2 дана квартира належить на праві приватної власності, тому відповідно до вимог цивільного законодавства останній не може бути позбавлений права користування та розпорядження своїм майном, власником якого він є.

Беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку про високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до ОСОБА_2 необхідно застосувати обмежувальний припис.

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 у вигляді таких заходів тимчасового обмеження його прав, поклавши на останнього на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки:

1) заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 (шість) місяців;

2) заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 (шість) місяців.

При цьому суд вважає, що покладення даних обов`язків на заінтересовану особу ОСОБА_2 буде достатніми для попередження насильства в сім`ї.

Отже, суд, співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, приходить до переконання, що є достатніми аргументи заявника для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , тому заяву про видачу обмежувального припису необхідно задовольнити частково.

На підставі частини четвертої статті 350-6, пункту 10 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

В силу частини третьої статті 350-5 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 1, 3, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 10-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 350-1, 350-6, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

1) заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 (шість) місяців;

2) заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 (шість) місяців.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Повне найменування учасників справи:

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 22 березня 2024 року.

Повний текст рішення складено та підписано 25 березня 2024 року.

Суддя Мелещенко Л.В.