ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/1145/22 Номер провадження 22-ц/814/897/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Суддя-доповідач: Дряниця Ю.В.,

судді: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 03 жовтня 2023 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зубр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

11.02.2022 року ОСББ «Зубр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , що знаходиться в багатоквартирному будинку, де створено ОСББ «Зубр».

Відповідач має заборгованість перед ОСББ за період з 01.01.2019 по 31.12.2021 в розмірі 44337,36 грн, що складається з основного боргу 39540,14 грн., 3 % річних в сумі 1591,51 грн та 3205,71 грн інфляційний втрат.

Також позивач вказував, що 13.03.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ в справі № 644/1250/19, який набрав законної сили, згідно якого стягнуто з відповідача заборгованість за період з лютого 2016 року по грудень 2018 року в загальні сумі 31999,35 грн.

Вважає, що відповідач має сплатити суму інфляції та три відсотки річних у зв`язку з наявністю відповідного боргу за період з 15.05.2019 в загальному розмірі 7292,78 грн.

Просить суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати внесків на здійснення управління багатоквартирним будинком за період з 01.01.2019 по 31.12.2021 в розмірі 39540,14 грн, 1591,51 грн 3 % річних, 3205,71 грн інфляційних втрат, а також 3 % річних в розмірі 2524,88 грн, інфляційні втрати в розмірі 4767,90 грн за зобов`язаннями за період з лютого 2016 року по грудень 2018 року.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22.09.2023 позовні вимоги Об`єднання співвласниківбагатоквартирного будинку«Зубр» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зубр» заборгованість зі сплати внесків на здійснення управління багатоквартирним будинком за період з 01.01.2019 по 31.12.2021 в розмірі 39540,14 грн, 1591,51 грн 3 % річних, 3205,71 грн інфляційних втрат, всього стягнуто 44337 грн 36 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зубр» 3 % річних в розмірі 2524,88 грн, інфляційні втрати в розмірі 4767,90 грн за зобов`язаннями за період з лютого 2016 року по грудень 2018 року, всього 7292 грн 78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зубр» понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481 грн.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03.10.2023 стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зубр» понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

З судовими рішеннями районного суду не погодився відповідач, оскарживши їх у апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення та додаткове рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У доводах апеляційної скарги зазначено, що місцевим судом не взято до уваги доводи відповідача проте, що він не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , а отже не користується комунальними послугами.

Також вказував на те, що місцевий суд безпідставно відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд до іншого суду, чим порушив його права.

Крім того, у доводах апеляційної скарги вказує на недоведеність витрат на правничу допомогу, які поніс позивач, а відтак і необґрунтованість додаткового рішення районного суду.

До суду апеляційної інстанції відповідачем подано клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників справи, яке обґрунтовано бажанням відповідача надати особисті пояснення у судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначене клопотання задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дана справа відноситься до категорії малозначних справ і не входить до переліку тих, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити у задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З матеріалів справи не вбачається необхідності розгляду справи з викликом учасників справи в судове засідання.

Вказуючи виключно на необхідність надання додаткових пояснень в судовому засіданні, апелянтом не наведено жодних переконливих доводів у обґрунтування необхідності клопотання проводити розгляд справи з повідомленням учасників справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 30).

Рішенням установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 від 31.08.2014 створено ОСББ «Зубр».

Відповідач всупереч Статуту об`єднання, рішень ОСББ передбачених внесків не сплачує у період з 01.01.2019 по 31.12.2021, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 39540,14 грн.

Окрім того, 13.03.2019 Орджонікідзевський районний судом м. Харкова видано судовий наказ в справі № 644/1250/19, який набрав законної сили, згідно з яким з відповідача на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зубр» стягнуто суму заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 27046 грн. 30 коп., що утворилась за період з лютого 2016 року по грудень 2018 року включно, інфляційні витрати у розмірі 3874 грн. 47 коп., 3 % річних у розмірі 1078 грн. 57 коп., а всього 31 999 грн. 35 коп.

Задовольняючи позовні вимог, місцевий суд дійшов висновку, що оскільки відповідач покладені на нього, як на споживача, обов`язки належним чином не виконував, за отримані послуги не сплачував, то вимоги позивача є належним чином обґрунтованими та доведеними.

Ухвалюючи додаткове рішення суд вказав, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу документально підтверджені, та їх розмір є співмірним зі складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Згідно з пункту 1 Розділу 1 Статуту ОСББ «Зубр», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зубр» створено власниками квартир та нежитлових приміщень (далі- співвласники) багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Пунктом 1 розділу ІІ Статуту визначено, що метою створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зубр» є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

Згідно з частиною першою статті 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Зважаючи на вищезазначене до правовідносин у справі застосовуються положення Закону України «Про об`єднання співвласників в багатоквартирному будинку».

Статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

У статті 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

За змістом частин першої другої статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту: шляхом скликання загальних зборів: створювати органи управління та визначати умови їх діяльності та оплати; приймати рішення щодо надходження та витрати коштів об`єднання; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту неподільного і загального майна відповідно до статуту; давати згоду на укладення договорів на виконання робіт та надання послуг для об`єднання відповідно до вимог статті 10 цього Закону; встановлювати розміри платежів, зборів і внесків членів об`єднання, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів; виключати з свого складу членів об`єднання, які не виконують своїх обов`язків; брати на баланс майно об`єднання; для виконання статутних завдань здійснювати необхідну господарську діяльність в порядку, визначеному законом. Доручати правлінню в межах повноважень, визначених статутом: визначати підрядника, укладати договори на управління та експлуатацію, обслуговування і ремонт майна з будь-якою фізичною або юридичною особою відповідно до статуту та законодавства; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків та платежів; ініціювати скликання загальних зборів; захищати права, представляти законні інтереси власників в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності; за рішенням загальних зборів та згодою власників приміщень, які не є членами об`єднання, використовувати приміщення в житловому комплексі для потреб органів управління об`єднання.

Статтею 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що ОСББ має право забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків, вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених законом та статутом об`єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань резервного і ремонтного фондів, звертатись до суду з позовом про звернення стягнення на майно власників приміщень, які відмовляються відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим законом та статутом об`єднання платежі, збори і внески, а також відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку визначено Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон № 417-VIII), який регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Частиною першою статті 7 Закону № 417-VIII визначені обов`язки співвласників багатоквартирного будинку, зокрема: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Отже, особа, яка є власником (співвласником) квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, у тому числі у якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів а також сплачувати вартість інших комунальних послуг.

За таких обставин, співвласник житлового приміщення у житловому будинку, в якому створене Об`єднання несе обов`язок зі сплати внесків відповідно до прийнятих загальними зборами рішень, а також з оплати інших платежів за спожиті житлові або комунальні послуги.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правило статті 526 ЦК України є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За приписами статей 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

ЦК України передбачає спеціальні засоби, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Отже, з наведених норм слідує, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правомірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги встановлених місцевим судом обставин не спростовують.

Згідно статей 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

У доводах апеляційної скарги апелянт вказує на те, що він не користується комунальними послугами, що надаються, проте належними та допустимими доказами вказані обставини не підтверджує.

Надані відповідачем до суду апеляційної інстанції акти відключення електроенергії та акти обстеження КП «Харківводоканал» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані акти складені у період 2017-2018 років, тобто поза межами періоду за який стягується заборгованість.

Акт на виконання робіт по обстеженню системи газопостачання датований 06.10.2023 року, що також поза межами періоду нарахування заборгованості.

Посилання відповідача на безпідставність відмови районного суду у задоволенні клопотання про передачі справи на розгляд до іншого суду не заслуговують на увагу суду, оскільки, згідно ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду,якщо:1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Недопустимість спорів про підсудність чітко визначена статтею 32 ЦПК України, за змістом частини другої цієї норми, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Зміна територіальної підсудності судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова зумовлена виконанням розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 №7/0/9-22, подальше відновлення його територіальної підсудності згідно розпорядження Верховного Суду від 17.11.2022 №65, не змінює підсудність справ, прийнятих Київським районним судом м. Полтави які до 22.11.2022 включно надійшли на розгляд цього суду.

Доводи щодо недоведеності судових витрат позивача на правничу допомогу не ґрунтуються на доказах та спростовуються матеріалами справи.

Так, зокрема відповідач вказує на недоведеність здійснення оплати позивачем послуг адвоката, а також відсутність витягу з договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано:

- копію договору №01/22 від 04.01.2022 року про надання правничої допомоги, укладеного між ОСББ «Зубр» та адвокатом Луговою Г.А., пунктом 3.1 якого визначено, що розмір гонорару визначається за домовленістю сторін та відображається в актах виконаних робіт;

- акт №0017 від 14.02.2022 року здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) до договору про надання правничої допомоги №01/22 від 04.01.2022 року, згідно якого адвокатом надано послуги зі складання та подання до суду позовної заяви, розрахунку заборгованості та необхідного пакету документів у справі про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку (боржник ОСОБА_1 ), ціна послуги 3000 грн.;

- платіжне доручення №1876 від 27.01.2022 року про оплату ОСББ «Зубр» гонорару адвокату Луговій Г.А. за представництво у справі про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 (а.с. 96-101).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Наданими представником позивача доказами підтверджено факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також доведено розумність та співмірність таких витрат з огляду на обсяг наданої правової допомоги.

Отже, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача суми витрат, понесених позивачем на правничу допомогу.

Інших доводів, які б ґрунтувалися на доказах, а не припущеннях, апеляційна скарга не містить та зводиться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 03 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Ю.В. Дряниця

Судді Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак