Справа № 716/2004/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.03.2024 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Стрільця Я.С.,
секретаря судових засідань Якимик К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейний Юрій Іванович, про визнання договору дарування земельної ділянки та договору дарування житлового будинку недійсним,
Позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , звернувся до суду із цивільним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування земельної ділянки та договору дарування житлового будинку недійсним в силу положень ст. 299 ЦПК України.
Позивач зареєстрований та постійно проживає за вказаною адресою та продовжує нести витрати по утриманню будинку і прибудинкової території по даний час.
У 2018 році позивач, перебуваючи у шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 , з огляду на свій похилий вік та стан здоров`я вирішив укласти із дружиною договори довічного утримання, вважаючи, що їх укладення убезпечить йому догляд до смерті.
У зв`язку із чим, 15.05.2018 між ним та його дружиною ОСОБА_2 було укладено, як він вважав на той час, договори довічного утримання, відповідно до яких він згідний був передати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані за вищевказаною адресою, взамін на те, що дружина мала здійснювати за ним догляд до його смерті.
Проте, у вересні 2023 року ОСОБА_1 дізнався що його дружина вчинила подружню зраду та почала проживати з іншим чоловіком. В ході переписки, намагаючись довести до її свідомості покладений на неї обов`язок щодо його утримання, позивач дізнався, що вона не має наміру доглядати за ним, оскільки між ними були укладені не договори довічного утримання, а договори дарування.
Після почутого позивач знайшов дані договори та зрозумів, що відповідачка його ошукала, оскільки він мав намір та був переконаний, що укладав договори довічного утримання.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, попередньо від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій він просив розгляд справи провести без їх з позивачем участі, не заперечуючи проти проведення заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідачка ОСОБА_2 , будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву та клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило.
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейний Ю.І., будучи своєчасно та належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про перенесення розгляду справи на іншу дату від нього не надходило.
Враховуючи наведене, суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при проведенні заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Із врахуванням неявки сторін в судове засідання фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не проводилася.
Суд, врахувавши клопотання представника позивача, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши та оцінивши подані письмові докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
15.05.2018 між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (Обдаровувана) укладено договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 115,50 м.кв., житловою площею 58,00 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_5 передав безоплатно у власність, а Обдаровувана прийняла у власність як дарунок належне ОСОБА_5 на праві приватної власності відчужуване майно.
Договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1033 (а.с.11-12).
Договір дарування земельної ділянки укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1034 (а.с.14-15).
В той же день, 15.05.2018 приватним нотаріусом Бурдейним Ю.І., на підставі укладених нотаріально посвідчених письмових договорів дарування, зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на вищевказане нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.13,16).
За приписами ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною 1 ст. 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
За змістом статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.
Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним.
Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.
Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору дарування.
Матеріалами справи підтверджено, що 15.05.2018 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено два договори дарування.
У договорах дарування від 15.05.2018, зареєстрованих за № 1033 та № 1034, ОСОБА_1 , як дарувальник, підтвердив, що дарування здійснено добровільно, при здоровому розумі та ясній пам`яті, із усвідомленням значення своїх дій та керуючись ними, після попереднього ознайомлення з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину.
При цьому, сторони стверджували, що однаково розуміли значення і умови цих договорів та їх правові наслідки, підтвердили дійсність намірів при їх укладенні та те, що вони не носять характеру фіктивних та удаваних правочинів, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін та спрямовані на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.
Також зазначили, що договір не укладається під впливом тяжких для них обставин; без будь-якого обману, насильства, як фізичного, так і морального (а.с.а.с.11-12, 14-15).
З наведеного слідує, що укладаючи договори дарування спірного житлового будинку та земельної ділянки позивач усвідомлював зміст та умови визначені ними, а також правові наслідки, які можуть для нього настати.
Посилання в позові на незадовільний стан здоров`я та похилий вік позивача суд не приймає до уваги як підставу для визнання договору недійсним, оскільки на момент укладення договору ОСОБА_1 мав повну цивільну дієздатність, його дієздатність обмежена не була, що свідчить про те, що перед підписанням оспорюваних договорів він міг прочитати його зміст та відповідно зрозуміти суть. Будь-яких доказів на доведення протилежного суду не надано.
Доводи позивача щодо наявності між ними з відповідачкою договірних відносин довічного утримання спростовуються також наданою ним роздруківкою переписки у мессенджері, з якої вбачається, що в ході ведення листування з дружиною мова йшла саме про дарування їй спірного майна.
З аналізу встановлених обставин справи та умов оспорюваних договорів щодо фактичної передачі подарунку, суд бере до уваги, що 15.05.2018 ОСОБА_2 зареєструвала право власності на подаровану їй нерухомість, про що свідчать Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єктів нерухомого майна. Тобто фактично вчинила дії, які вказують на настання реальних наслідків укладення договорів дарування, а саме виникнення у ОСОБА_2 права власності на дарунки, що обумовлено сторонами у п.11 та п.18 вказаних договорів.
Твердження позивача ОСОБА_1 , що спірний житловий будинок є його єдиним житлом, в якому після укладення оспорюваного правочину він продовжує проживати постійно, суд не приймає до уваги та не вважає встановленим фактом, оскільки таке не підтверджується документально.
З дослідженої в судовому засіданні копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 23.03.2006 Кіцманським РВ УМВС в Чернівецькій області, завіреної 16.10.2023 представником позивача ОСОБА_3 , вбачається, що на момент звернення до суду зареєстрованим місцем проживання є АДРЕСА_2 (а.с.9 зворот).
Така ж адреса зареєстрованого місця проживання ОСОБА_6 зазначалася в оспорюваних правочинах на момент їх укладення (а.с.11,14).
Крім того, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, наданих стороною позивача по оплаті житлово-комунальних послуг, вбачається, що оплата проводилася за спожиті житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 , а тому вони не можуть бути взятими до уваги, як такі, що свідчать про подальше утримання позивачем спірного будинковолодіння.
З огляду на наведене, доводи ОСОБА_1 про те, що він мав намір укласти договори довічного утримання не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин не надано.
Факту введення в оману позивача відповідачкою, з якою він, починаючи 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі, і наявності у неї волевиявлення на вчинення договорів дарування під впливом обману на момент їх укладення, в ході розгляду справи не встановлено.
Проте, встановлено, що на час розгляду справи між подружжям погіршилися взаємовідносини, у зв`язку із чим позивач ініціював до суду позов про розірвання шлюбу, що, в свою чергу, свідчить про втрату між ними довірливих стосунків.
Разом з тим, помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
До такого правового висновку прийшов Верховний суд у Постанові від 18 грудня 2020 року у цивільній справі № 520/9320/17.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що, посилання позивача на те, що спірні договори дарування укладені всупереч його волі та мають ознаки недійсності, оскільки він помилявся щодо правової природи правочину, є необґрунтованими.
Частинами 1-3 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
На думку суду, позивач, уклавши у травні 2018 року договори дарування нерухомого майна, розпорядився своєю власністю на власний розсуд, так само як і відповідачка, будучи власницею отриманих у подарунок спірної земельної ділянки та розташованого на ній будинковолодіння, має право володіти, розпоряджатися та користуватися ними на власний розсуд.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 10, 206, 235, 247, 259, 263 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотіарус Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейний Юрій Іванович, про визнання договору дарування земельної ділянки та договору дарування житлового будинку недійсним - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду.
Повне найменування та ім`я сторін та інших учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Кіцманським РВ УМВС України в Чернівецькій області;
представник позивача: адвокат Соник Василь Васильович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №000476 від 21.02.2020, діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 16.10.2023, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 21.09.2023;
відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , останнє відоме фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 10.06.2000 Совєтським РВ УМВС.
третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Бурдейний Юрій Іванович, адреса місцезнаходження: вул. Бажанського,14, м. Заставна Чернівецького району Чернівецької області, номер свідоцта про право на зайняття нотаріальною діяльністю №4094.
Дата складення повного судового рішення: 07.03.2024
Суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ