П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року місто Київ

справа №369/9369/23

провадження№22-ц/824/5916/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М. за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Фінагеєвої І.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб, укладений 11 вересня 2009 року між нею та відповідачем.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 11 вересня 2009 року між нею та відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, про що складений актовий запис №1018. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Внаслідок військової агресії та вторгнення рф на територію України, вона була змушена тимчасово виїхати з дітьми за кордон до Німечини. Спільне сімейне життя між сторонами не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Кожен з них став мати діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. В сім`ї перестала підтримуватися нормальна атмосфера, піклування про сімейні відносини на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги. Між нею та відповідачем припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства, проживають окремо. Налагодження стосунків та сумісне проживання є неможливим, як і збереження шлюбу, оскільки такий шлюб існує формально. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2023 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Розірвано шлюб, укладений між громадянином України ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_5 , зареєстрований 11 вересня 2009 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 11 вересня 2009 року складено актовий запис № 1018.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно та невсебічно досліджені обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, не прийнято до уваги відзив на позовну заяву та заяви по примиренню та не надано їм належної оцінки.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що суд не встановив, з якого часу сторони не підтримують подружніх стосунків, не проживають разом, та з яких причин.

Вважає, що під час розгляду справи суд неповно з`ясував обставини справи, не встановив фактичні взаємини подружжя, дійсні підстави позову, та не врахував наявність у сторін двох неповнолітніх дітей, які потребують і матір і батька, діти повинні рости та розвиватись у повноцінній родині. Також судом не було встановлено з ким із сторін будуть проживати діти.

Суд не в повній мірі врахував наявність всіх факторів, поданих ним клопотань, та не вжив достатніх заходів для примирення подружжя, та збереження сім`ї. Суд фактично позбавив можливості подружжя на примирення, так як відповідний строк судом не надавався. Тому висновки суду першої інстанції про розпад сім`ї не відповідають дійсності.

Разом з апеляційною скаргою відповідачем подано заяву про надання строку для примирення у зв`язку з чим просив зупинити провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Пояснила, що вона проживає окремо від відповідача, а шлюбні відносини фактично припинені, тому вона просила не застосовувати заходи щодо примирення подружжя через їх недоцільність. Заперечення відповідача про те, що судом не вказано дійсні причини розірвання шлюбу, про те, що проживання окремо зумовлено військовою агресією зі сторони рф, є безпідставними та необґрунтованими. Ще під час спільного проживання між ними виникали суперечки, непорозуміння, у сім`ї перестала підтримуватися нормальна моральна атмосфера, піклування про сімейні відносини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Твердження відповідача про протилежне є лише його позицією. Виїзд за кордон безумовно вплинув на сімейні відносини, та прискорив неминуче розірвання шлюбу. Примирення, налагодження стосунків та спільне проживання неможливе. Наполягає на розлученні та заперечує щодо надання строку для примирення. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Доводи відповідача про вимушеність факту окремого проживання через війну не впливають на вирішення спору про розірвання шлюбу.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про дату, час і місце засідання суду, шляхом направлення судових повідомлень на електронні адреси позивачки ОСОБА_2 , її представника - адвоката Самокиша В.Ю. та відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року (а.с.127,128,129). Представник позивача адвокат Самокиша В.Ю. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заперечувала проти надання сторонам строку на примирення.

Відповідач ОСОБА_1 про причини своєї неявки суд не повідомив.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги та судового рішення, що оскаржується, з урахуванням обставин даної справи, її складності, мотивованим викладенням позиції відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та відсутністю потреби у наданні усних пояснень учасника справи, явка якої до апеляційного суду є необов`язковою, колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутність особи, яка подала апеляційну скаргу, яка не з`явилася в судове засідання, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, то датою рішення є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві 11 вересня 2009 року, про що зроблено актовий запис №1018 (а.с.26).

Сторони мають спільних дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.27,28).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Так, позивач ОСОБА_2 в позовній заяві стверджувала, що не бажає в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачем, посилаючись на те, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. У відзиві на апеляційну скаргу категорично заперечувала проти надання строку для примирення.

Натомість відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позову, просив зберегти сім`ю та надати час для примирення протягом шести місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Позивачка ОСОБА_2 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому оскаржуване рішення районного суду про розірвання шлюбу просила залишити без змін, та категорично не бажала надання судом строку для примирення, зазначивши, що це суперечить її інтересам.

Апеляційний суд зважив, що позов про розірвання шлюбу був поданий у червні 2023 року, а оскаржуване рішення ухвалено 13 листопада 2023 року, тобто, пройшло понад чотири місяці, а на час розгляду справи апеляційним судом сім місяців з часу подання позовної заяви, та майже рік, як за твердженням позивачки сторони припинили шлюбні стосунки.

При цьому, об`єктивних доказів можливості примирення між сторонами до суду не надано і судом таких не встановлено. Примушування будь-якої із сторін до збереження шлюбу суперечить вільному волевиявленню сторони, яка наполягає на розірванні шлюбу та є обмеженням прав особи, гарантованих Конституцією України та нормами СК України. З цих підстав, суд апеляційної інстанції відхилив прохання апелянта ОСОБА_1 про надання додаткового строку тривалістю шість місяців на стадії апеляційного розгляду для примирення сторін.

Встановивши, що збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст. 24, 56 СК України.

Вирішуючи спір, суд з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, а перебування у шлюбі з відповідачем суперечили б волі позивача, оскільки примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не було встановлено, з якого часу сторони не підтримують шлюбних відносин, не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Слід зазначити, що дата, а саме конкретний термін припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя, не впливає на вирішення питання про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , зазначаючи про те, що суд не встановив з якого часу сторони не підтримують подружніх стосунків та не проживають разом, конкретної дати припинення шлюбних відносин також не зазначив.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального права, а тому рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус