Справа № 750/7467/23
Провадження № 2/750/60/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря - Мойсієнко К.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

третя особа - Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться станом її здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач відзив на позов не подав.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2023 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/5376/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 січня 2024 року у справі № 751/5376/23 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини залишено без розгляду за заявою позивача, у зв`язку із чим ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2024 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився. У день розгляду справи відповідач та його представник подали до суду заяви про відкладення розгляду справи, проте доказів на підтвердження поважності причин неявки до суду не надали.

Суд, керуючись основними засадами цивільного судочинства, серед яких, зокрема, є розумність строків розгляду справи (справа перебуває у провадженні суду з 29 травня 2023 року), відмовив відповідачу та його представнику в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки його вже розпочато по суті і правові підстави, передбачені статтею 223 Цивільного процесуального Кодексу України, для відкладення розгляду справи відсутні. При цьому, суд врахував, що відповідач та його представник повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання не подали, своїм право на подачу відзиву на позовну заяву не скористалися, доказів на підтвердження своїх доводів чи заперечень до суду не надіслали.

Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позов підтримує та просить задовольнити. Також представник управління подав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2012, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.12.2015 у справі № 750/9446/15-ц розірвано (а.с. 8).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

05 січня 2021 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим змінила своє прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с. 10).

Позивач разом з дитиною зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 12, 13).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2016 року у справі № 750/12676/15-ц стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2015 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 22-24).

Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, станом на 17 травня 2023 року відповідач має заборгованість в розмірі 133695 грн. 63 коп. (а.с. 16-21).

Відповідно до копії довідки Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 24 Чернігівської міської ради від 19 травня 2023 року № 01-22/76, батько учня ОСОБА_3 не бере участі у його вихованні, не цікавиться навчанням сина та не відвідує шкільні заходи; мати дитини виховує сина самостійно (а.с. 7).

Як пояснила у судовому засіданні позивач, відповідач покинув сім`ю коли дитині було півтора роки і з того часу жодного разу із сином не бачився, а тому дитина навіть не знала який вигляд має його батько. Він ніколи не телефонував, не цікавився життям свого сина. Вперше син побачив свого біологічного батька під час відібрання зразків крові для проведення судової генетичної експертизи. Позивач також суду повідомила, що її син, ОСОБА_9 , називає батьком її нинішнього чоловіка - ОСОБА_5 , який і піклується та забезпечує дитину всім необхідним. Також позивач зазначила, що напередодні судового засідання їй телефонував представник ОСОБА_2 , а саме, адвокат Похилько С.М., та запропонував подати до органу виконавчої служби заяву про ніби то погашення відповідачем заборгованості по аліментах, яка на даний час становить понад двісті тисяч гривень, в обмін на визнання відповідачем позову про позбавлення його батьківських прав. Проте, позивач відмовился від такої пропозиції, бо це є неправдою.

Також, позивач суду повідомила, що після судової експертизи, яка була проведена у справі про оспорювання батьківства і про результати якої позивачу не відомо, адже вона завжди була впевнена, що відповідач є біологічним батьком її сина, ОСОБА_2 телефонував позивачу з пропозицією, щоб син жив з ним. Позивач сказала, що це питання залежить від бажання дитини. Вона розповіла синові про дзвінок батька, на що дитина відреагувала негативно, навіть хлопчик злякався такої пропозиції, пояснивши, що він для нього чужа людина, яку він вперше побачив нещодавно при здачі аналізів. Також, син записав на відео звернення до відповідача, в якому повідомив, що не хоче з ним жити та бачитися.

Вказане відео позивач продемонструвала суду зі свого телефону під час судового засідання.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 , яка доводиться матір`ю відповідача, зазначила, що вона вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, оскільки батько від народження дитини не проявляв інтересу до неї. Саме через прив`язаність свідка (бабусі) до онука, відповідач перестав спілкуватися з нею, тобто зі своєю матір`ю. Свідок систематично забирала онука до себе, і відповідач, знаючи, що його дитина у бабусі, демонстративно проходив повз будинок. Ніколи її син, відповідач по справі, не проявляв інтересу до дитини та не цікавився життям хлопчика. Дитина навіть не знала про існування біологічного батька. ОСОБА_10 вважає своїм батьком нинішнього чоловіка позивача. Свідок підтвердила, що вперше дитина побачила біологічного батька під час відібрання зразків на тест ДНК. Свідку також відомо зі слів позивача, що після експертизи відповідач телефонував позивачу та говорив, що хоче сина забрати до себе. Проте, такі дії свідок вважає маніпуляцією з метою уникнення боргу по аліментах, так як дитиною він ніколи не цікавився.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що від шлюбу з позивачем є спільна донька і наданий час його дружина, позивач по справі, вагітна. Свідок вважає неповнолітнього ОСОБА_10 своїм сином та ставиться до нього як до рідної дитини. Нещодавно у ОСОБА_10 виникло питання чому у його сестри інше прізвище та по батькові, так як про існування біологічного батька він нічого не знав. Свідок підтвердив, що він з дружиною відвозив ОСОБА_10 на відібрання зразків крові для тесту ДНК і саме тоді дитина вперше побачила свого біологічного батька. Відповідач до дитини жодних емоцій не проявляв та вів себе байдуже.

Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, своїм висновком, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 454 від 21 квітня 2023 року, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 65).

Також, у висновку зазначено, що з малолітнім ОСОБА_10 була проведена бесіда у присутності його матері. Було встановлено, що він проживає разом з мамою та батьком (так дитина називає вітчима), які піклуються про нього, купують йому одяг, взуття, іграшки, книжки, продукти харчування та все необхідне для навчання. Під час спілкування з дитиною з`ясувалося, що хлопець не виявив бажання спілкуватися з батьком, так як ображений через відсутність інтересу з його боку.

Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За таких підстав, враховуючи, що відповідач постійно ухилявся від виконання обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина, не проявляв турботи та піклування про нього, про існування біологічного батька дитина дізналася під час відібрання зразків крові для проведення судової генетичної експертизи, так як відповідач оспорював своє батьківство, а тому суд, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно сина.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 289, 354 ЦПК України, ч. 2, 5 ст. 150; ч. 2 ст. 157; ч. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.03.2024.

Суддя