Дата документу 21.02.2024Справа № 554/5773/22
Провадження № 2/554/880/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Шевської О.І..,

за участю секретаря судового засідання Рибак Ж.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Троян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення грошових коштів та прохав суд стягнути з Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управлінння Міністерства юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_3 19036,00 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Піддубний В.В. своєю постановою від 20.03.2019 року відкрив виконавче провадження №58639773 з виконання постановим Львівської митниці ДФС у справі про порушення митних правил №1649/20900 від 17.04.2018 року про стягнення штрафу у розмірі 3400 грн з ОСОБА_3 . Вказав, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Не дивлячись на трьох місячний строк пред`явлення, державний виконавець ВДВС Піддубний В.В. при наявності постанови ВДВС , постановою від 26.10.2020 року відкрив виконавче провадження №63252815 з виконання тієї ж самої постанови. Повне виконання постанови стало підставою для винесення 25.03.2021 року державним виконавцем ВДВС Піддубним В.В. постанови про закінчення виконавчого провадження №6325815, де вказано що борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуто у повному обсязі. 12.02.2021 року старшим державним виконавцем ВДВС Троян І.В. постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №64398452 призначає до стягнення з позивача ще 269 грн., підставою для цих дій у постанові зазначено ту ж саму постанову. Зазначив, що державним виконавцем в порушення вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження за виконавчим документом від 17.04.2018 року , який надійшов до виконавчої служби для примусового виконання лише 15.03.2019 року, тобто з порушенням майже на дев`ять місяців трьох місячного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Зазначає, що з нього було стягнуто 4009 грн., з яких 3400 грн. штраф, 340 грн. виконавчий збір, 269 грн. витрати виконавчого провадження. Окрім того, зазначив, що даний спір спричинив йому додаткові витрати на суму 8892 грн. , тому загальна сума становить 12901 грн. 01.06.2022 року на його рахунок надійшли кошти в сумі 3383 грн., призначення платежу, як сума боргу, помилково або надмірно стягнута у виконавчому провадженні №64398452, тому вказує, що сума до стягнення складає 9518 грн. Зазначив, що протиправні дії відповідача протягом трьох років позбавили його можливості користуватися власними коштами на банківських рахунках, які були арештовані відповідачем, все це завдало не тільки матеріальної, а й моральної шкоди, стреси негативно позначилися на його здоров`ї, тому моральну шкоду оцінює в 9518 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 15.07.2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та розпочати підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

02.09.2022 року відповідачем по справі подано відзив на позовну заяву, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог заперечують у повному обсязі, оскільки у зв`язку із скасуванням рішення, сума штрафу в розмірі 3400 грн. згідно платіжного доручення №22284 від 17.05.2022 року та сума виконавчого збору в розмірі 340 грн. згідно платіжного доручення №24760 від 11.08.2022 року повернуто ОСОБА_3 . Повернення витрат виконавчого провадження нормами ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено, оскільки виконавчою службою на проведення виконавчих дій понесено витрати КЕКВ 1131 на суму 269 грн. Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди, яку позивач зазначив, що оцінює в розмірі 9518 грн. та моральну шкоду у розмірі 9518 грн. відповідач просить відмовити, оскільки дані витрати не підтверджені жодними доказами. Зазначив, що предмет спору відсутній, оскільки кошти повернуті на рахунок позивача, у зв`язку з чим позивачем не було понесено матеріальних витрат.

23.09.2022 року представником позивача адвокатом Матляк О.М. подано до суду відповідь на відзив, у якому вказав, що дії відповідача рішенням суду №440/1957/21 визнано незаконними, тому вважає, що будь які витрати не мають законних підстав. Заначив, що виконавче провадження було відкрито не за місцем проживання боржника, а тому позивачем було понесено додаткові витрати на дорогу, втрата часу, та вказує, що матеріальна шкода доведена чеками з АЗС, окрім того блокування карткового рахунку, призвело до неможливості ОСОБА_3 користуватися грошовими коштами, які були на рахунку, сплачувати обов`язкові платежі. Окрім того, позивач не міг вільно користуватися своїм майном, продати його. Все це призвело до моральних страждань та як наслідок моральної шкоди.

18.10.2022 року представником відповідача на адресу суду подано заперечення, в яких заперечували проти задоволення позову у повному обсязі, оскільки кошти повернуті на рахунок позивача, а матеріальна та моральна шкода не підтверджена доказами.

07.12.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на заперечення від представника позивача адвоката Матляк О.М., в яких вказав, що кошти позивачу були повернуті лише 11.08.2022 року. Стосовно повернення коштів у сумі 269 грн., ніяких доказів, що сума була витрачена не надано. Прохав позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача адвокат Матляк О.М. у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні прохав відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Піддубний В.В. своєю постановою від 20.03.2019 року відкрив виконавче провадження №58639773 з виконання постановим Львівської митниці ДФС у справі про порушення митних правил №1649/20900 від 17.04.2018 року про стягнення штрафу у розмірі 3400 грн з ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Державний виконавець ВДВС Піддубний В.В. при наявності постанови ВДВС, постановою від 26.10.2020 року відкрив виконавче провадження №63252815 з виконання тієї ж самої постанови. Повне виконання постанови стало підставою для винесення 25.03.2021 року державним виконавцем ВДВС Піддубним В.В. постанови про закінчення виконавчого провадження №6325815, де вказано що борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуто у повному обсязі.

12.02.2021 року старшим державним виконавцем ВДВС Троян І.В. постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №64398452 призначає до стягнення з позивача ще 269 грн., підставою для цих дій у постанові зазначено ту ж саму постанову.

Державним виконавцем в порушення вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження за виконавчим документом від 17.04.2018 року , який надійшов до виконавчої служби для примусового виконання лише 15.03.2019 року, тобто з порушенням майже на дев`ять місяців трьох місячного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Відтак з ОСОБА_3 було стягнуто 4009 грн., з яких 3400 грн. штраф, 340 грн. виконавчий збір, 269 грн. витрати виконавчого провадження.

У зв`язку із скасуванням рішення, сума штрафу в розмірі 3400 грн. згідно платіжного доручення №22284 від 17.05.2022 року та сума виконавчого збору в розмірі 340 грн. згідно платіжного доручення №24760 від 11.08.2022 року повернуто ОСОБА_3 .

Повернення витрат виконавчого провадження нормами ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено, оскільки виконавчою службою на проведення виконавчих дій понесено витрати КЕКВ 1131 на суму 269 грн.

З матеріалів справи вбачається, що незаконно стягнута суму штрафу в сумі 3400 грн. та судовий збір у розмірі 340 грн. повернуті ОСОБА_3 на його рахунок.

Щодо вимог позивача про стягнення понесених матеріальних витрат на суму 9518 грн., суд, вважає, що ним не доведена, що дані матеріальні витрати понесені у зв`язку з незаконними діями відповідача.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.

Суд вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди діями відповідача.

ОСОБА_3 в обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди, посилається на протиправні дії відповідача протягом трьох років позбавили його можливості користуватися власними коштами на банківських рахунках, які були арештовані відповідачем, все це завдало не тільки матеріальної, а й моральної шкоди, стреси негативно позначилися на його здоров`ї, тому моральну шкоду оцінює в 9518 грн.

Однак суд, приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому саме відповідачами моральної шкоди.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими.

На підставі викладено суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.15,23,1174 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення грошових коштів відмовити.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), місце знаходження: м.Полтава, вул.Стешенка, 6, .

Суддя О.І.Шевська