Справа № 489/891/24
Номер провадження 2/489/884/24
РІШЕННЯ

Іменем України

14 березня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» (далі КП ММР «Миколаївелектротранс» або позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про відшкодування шкодив порядку регресу

встановив

Представник позивача звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 03.08.2020 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) в м. Миколаєві на перехресті вул. Будівельників та Херсонського шосе за участю працівника КП ММР «Миколаївелектротранс» водія ОСОБА_1 , який керував службовим автомобілем УАЗ 31512, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , при цьому при виїзді з другорядної дороги на головну, проявив неуважність та не надав перевагу в русі і допустив зіткнення з автомобілем, який рухався по головній дорозі, TOYOTA VENZA, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної ДТП автомобіль TOYOTA VENZA, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження. Тим самим його власнику ОСОБА_3 було спричинено майнову шкоду. 22.02.2023 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №487/4619/21 за позовом ОСОБА_3 до КП ММР «Миколаївелектротранс» про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП ухвалено рішення про стягнення з КП ММР «Миколаївелектротранс» на користь ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 325491,25 грн. та 3255,00 грн. судових витрат зі сплати судового збору. Вказане рішення набрало законної сили 27.03.2023 та КП ММР «Миколаївелектротранс» сплатило в повному обсязі майнову шкоду ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням №520 від 22.03.2023 на суму 325491,25 грн. та платіжним дорученням №521 від 22.03.2023 на суму 3255,00 грн., а разом 328746,25 грн.

Представник позивача вказує на те, що судовим рішенням у справі №487/4619/21 встановлено, що КП ММР «Миколаївелектротранс» є власником транспортного засобу УАЗ 31512, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , тобто власником джерела підвищеної небезпеки, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . ОСОБА_1 при виконанні трудових обов`язків не дотримався Правил дорожнього руху (далі ПДР) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Своїми діями ОСОБА_1 заподіяв матеріальну шкоду КП ММР «Миколаївелектротранс». Відповідач перебував у трудових відносинах з КП ММР «Миколаївелектротранс». Представник позивача вважає, що позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 325491,25 грн. та 3255,00 грн. судових витрат, а разом 328746,25 грн., у зв`язку з виконанням судового рішення та відшкодуванням шкоди власнику транспортного засобу TOYOTA VENZA, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , який було пошкоджено при ДТП ОСОБА_3 .

У позові представник позивача зазначає, що 26.05.2023 відповідач звернувся із заявою на ім`я керівника КП ММР «Миколаївелектротранс» про добровільну виплату завданої шкоди шляхом утримання з його заробітної плати 20% щомісячно, починаючи з червня 2023 року. ОСОБА_1 частково відшкодував у розмірі 20108,00 грн. шкоду завдану позивачу. Крім того, 07.03.2024 згідно із заявою відповідача від 26.05.2023 з заробітної плати ОСОБА_1 утримано на відшкодування шкоди на користь позивача 2576,00 грн. Тому, сума шкоди завданої позивачу, яка не відшкодована відповідачем, складає 306062,25 грн. (328746,25 грн. - 20108,00 грн. - 2576,00 грн.). Представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь КП ММР «Миколаївелектротранс» в порядку регресу суму невідшкодованої ним матеріальної шкоди, завданої підприємству у розмірі 306062,25 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі, подав до суду заяву про визнання позовних вимог.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до копії наказу КП ММР «Миколаївелектротранс» №317/н від 20.07.2018 ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 23.07.2018 в автослужбу водієм автотранспортних засобів, 2-й клас.

Згідно з копією рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.02.2023 у справі №487/4619/21 стягнуто з Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" на користь ОСОБА_3 325491,25 грн. майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. Крім того, стягнуто з Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3255 грн.

З копії наказу КП ММР «Миколаївелектротранс» №120 від 26.05.2023 вбачається, що 26.05.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою до директора підприємства, в якій надав згоду на відрахування з його заробітної плати щомісячно, починаючи з червня 2023 року, по 20% на регресне відшкодування виплати, зробленої підприємством іншому учаснику ДТП. Наказано щомісячно, починаючи з червня 2023 року, головному бухгалтеру підприємства ОСОБА_4 здійснювати відрахування в розмірі 20% із заробітної плати ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів автогосподарства, в рахунок регресного відшкодування матеріальної шкоди, яка була сплачена підприємством 22.03.2023 на підставі рішення суду ОСОБА_3 .

Відповідно до копій платіжних доручень №520 від 22.02.2023, №521 від 22.03.2023 КП ММР «Миколаївелектротранс» перерахувало на рахунок ОСОБА_3 325491,25 грн. (відшкодування матеріальної шкоди згідно з рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.02.2023 у справі №487/4619/21) та 3255,00 грн. (відшкодування витрат зі сплати судового збору згідно з рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.02.2023 у справі №487/4619/21).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 233/6517/16-ц від 03.10.2019 зазначено, що відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди. Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов`язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права. Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди.

З ч.1 ст. 1172 ЦК України вбачається, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 130 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку . Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за правилами ст.132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

З ст. 134 КЗпП вбачається, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом.

Суд враховує, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.02.2023 у справі №487/4619/21 встановлено, що вина ОСОБА_1 (володільця транспортного засобу УАЗ 31512, з державним номерним знаком НОМЕР_1 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.09.2020 у справі №489/4316/20. На час ДТП ОСОБА_1 працював в КП ММР «Миколаївелектротранс» на посаді водія, що підтверджується копією наказу №317/к від 20.07.2018, згідно з яким ОСОБА_1 з 23 липня 2018 року прийнятий на роботу в КП ММР «Миколаївелектротранс» на посаду водія автотранспортних засобів.

Внаслідок ДТП, в якій постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.09.2020 у справі №489/4316/20 встановлена вина ОСОБА_1 , позивачем виплачена спричинена матеріальна шкода в розмірі 325491,25 грн. (платіжне доручення №520 від 22.02.2023), а також понесено витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_3 у розмірі 3255,00 грн. (платіжне доручення №521 від 22.02.2023).

Крім того, представник позивача у позові зазначив, що ОСОБА_1 частково сплачено в розмірі 20108,00 грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу. Також, у заяві про зменшення позовних вимог вказано, що 07.03.2024 згідно із заявою відповідача від 26.05.2023 з заробітної плати ОСОБА_1 утримано на відшкодування шкоди на користь позивача 2576,00 грн.

На підставі вище викладеного, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь КП ММР «Миколаївелектротранс» в порядку регресу суму невідшкодованої матеріальної шкоди, завданої підприємству, в розмірі 306062,25 грн. (з урахуванням заяви представника позивача про зменшення позовних вимог).

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У звязку з визнанням ОСОБА_1 позовних вимог КП ММР «Миколаївелектротранс», позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову (платіжна інструкція в національній валюті від 06.02.2024 №279), тобто 2314 грн. 78 коп. (50% від 4629 грн. 57 коп.), а інші 50% витрат зі сплати судового збору у розмірі 2314 грн. 78 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» () в порядку регресу суму невідшкодованої матеріальної шкоди, завданої підприємству, в розмірі 306062 грн. 25 коп. (триста шість тисяч шістдесят дві гривні двадцять п`ять копійок).

Повернути Комунальному підприємству Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» () з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 06.02.2024 №279, що становить 2314 грн. 78 коп. (дві тисячі триста чотирнадцять гривень сімдесят вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» () витрати зі сплати судового збору в розмірі 2314 грн. 78 коп. (дві тисячі триста чотирнадцять гривень сімдесят вісім копійок).

Виконання рішення в частині повернення судового збору покласти на органи Державної казначейської служби України.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс», , адреса: 54020, м. Миколаїв, вул. Андреєва-Палагнюка, 17.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14.03.2024.

Суддя В. В. Кокорєв