Справа № 372/420/24
Провадження № 2-859/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Проць Т.В.

при секретарі Лимаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що від спільного подружнього життя з відповідачем мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину, син повністю знаходиться на утриманні позивачки. Добровільно виділяти кошти на утримання дитини відповідач відмовляється, витрачає гроші на власні потреби, інтересами сім`ї не цікавиться. В зв`язку з чим, 11.01.2024 року позивачка подала до Обухівського районного суду Київської області заяву про розірвання шлюбу. Оскільки відповідач фізично здоровий чоловік, працює та має дохід, нікого не утримує, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання спільного сина в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу).

Ухвалою суду від 19.02.2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін.

У судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд проводити розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у судове не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову.

Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов у повному обсязі за таких підстав.

Судом встановлено, що 13.08.2011 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 про що складено відповідний актовий запис № 216 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 його матір`ю вказана позивачка ОСОБА_1 , батьком - відповідач ОСОБА_2 .

Згідно акту на предмет реєстрації та проживання громадян, ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Малолітня дитина знаходиться на утриманні позивачки, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, хоча має таку можливість, так як є працездатним.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Звертаючись до суду із даним позовом,позивачка просить стягнути на її користь аліменти на утримання сина у розмірі частини доходу відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідач ознайомлений із позовною заявою та визнав позовні вимоги в повному обсязі, про що подав відповідну заяву.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує обставини, визначені в ст.182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення.

Отже, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід задовольнити та стягувати з відповідача аліменти щомісячно на утримання дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частки від всіх доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

А тому, позивач не позбавлена права звернення до суду у разі зміни матеріального або сімейного стану відповідача чи її особистого, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 1211, 20 грн.

Керуючись ст. ст. 180-184,191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.4,12,18,19,76-82,89,95,133,141,211,245,247,259,263-265,267,268,354 Цивільного процесуального Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 22 січня 2024 року до досягнення сином повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 1211, 20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Проць