Справа №538/1167/23
Провадження по справі №2/538/14/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року Лохвицький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого-судді Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Таргонія Вадима Миколайовича до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи, в якому просить стягнути з АТ «Українська залізниця на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю батька ОСОБА_2 в розмірі 300000,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що 01.10.2020 року поїзд № 4838 (ЧМЕЗ № 2401) на 151 км ПК 9 ДН-4 Полтава, ст. Сенча (Південна залізниця) скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер. Вказані обставини було підтверджено рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 04.10.2021 року у справі № 538/1073/21 за позовом дружини загиблого. Дане рішення було залишено без змін Постановою Полтавського апеляційного суду від 12.01.2022 року у справі № 538/1073/21.

Позивачка ОСОБА_1 є дочкою загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки. Внаслідок смерті батька позивач позбавлена можливості отримувати допомогу та підтримку від батька, матеральну та нематеріальну допомогу.

Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від неї обставин. До смерті батька в позивачки було звичне життя, в якому батько займав місце голови сім`ї. Вона втратила можливість тривалого життєвого зв`язку з батьком, а зв`язок з батьками є важливим для будь-якої людини незалежно від віку, а позивач втратила рідного батька всього в 21 рік.

Крім того зазначив, що батько позивача, як голова сім`ї, працював в Полтавському ВБР БУ "Укрбургаз" на посаді помічника бурильника, отримував високу заробітну плату, з якої утримував

свою родину. Також, в позивачки з`явилися додаткові обов`язки по відношенню до матері, оскільки тепер вона потребує більше уваги, підтримки, турботи, догляду і допомоги.

Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Щодо характеру та обсягу страждань - емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть батька стала різкою психотравматичною подією для позивачки. Страждання позивача, пов`язані зі смертю батька, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією.

Позивачка оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300000,00 грн. Вважає, що такий розмір є розумним і справедливим, і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 04.07.2023 року провадження у справі відкрито, справа призначена до слухання за правилами загального позовного провадження.

26.07.2023 року на адресу суду від представника відповідача АТ «Українська залізниця» - адвоката Таргонія В.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю та відсутністю належних та допустимих доказів, оскільки висновком комісії, згідно п. 12 Акту службового розслідування, вини працівників ВП «Локомотивне депо Ромни» філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та працівників станції Сенча ВП «Полтавська дирекція залізничних перевезень» філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» не вбачається.

Стан та утримання залізничної колії та рухомого складу відповідає встановленим вимогам. Потерпілим ОСОБА_2 порушено вимоги п.2.2, п.2.3, п.2.5 Правил безпеки громадян. Згідно висновку № 98 від 01.10.2020 КНП Лохвицька районна лікарня у машиніста сп`яніння не виявлено, згідно висновку № 99 від 01.10.2020 КНП Лохвицька районна лікарня у помічника машиніста сп`яніння не виявлено. Дані факти підтвердились у ході досудового розслідування. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000403 від 01.10.2020 року, було закрите у зв`язку з встановленою відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Крім обставин та хронології подій, в постанові про закриття кримінального провадження від 31.10.2020 року указано наступне: враховуючи те, що поряд з трупом ОСОБА_2 виявлено мобільний телефон до якого приєднано гарнітуру (наушники), а частина навушника має механічне пошкодження, то можна вважати, що він йшов у навушниках, грала музика, він не чув подачі звукових сигналів, які подавалися, назад не оглядався. Дана подія відбулася з його вини та необережності, оскільки перед тим, як увійти в небезпечну зону, потрібно впевнитися у відсутності поїзда.

Крім того, позивачкою в обгрунтування ступеня понесених фізичних, душевних чи психічних страждань, не надано жодних доказів, як то звернення за фаховою медичною допомогою, проходження реабілітації, висновок судво-психологічної експертизи, тощо. Взагалі відсутнє обгрунтування, за яким представником позивача визначено саме такий розмір моральної шкоди.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 19.12.2023 року підготовче судове засідання закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» Ольховський В.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві, також зазначив, що АК «Українська залізниця» має скрутне матеріальне становище.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 являється дочкою загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_1 , виданого 07.04.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 34).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області (а.с. 31).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 136 від 02.10.2020 року хвороба, що призвела до смерті: грубе руйнування анатомічної цілісності головного мозку, розтрощення черепу, пішохід травмований при зіткненні з поїздом чи іншим залізничним транспортним засобом (а.с. 32-33).

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження Слідчого відділення Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській області від 31 жовтня 2020 року досудовим розслідуванням встановлено, що 01.10.2020 року близько 15:00 години локомотив з вагоном цистерною під керуванням машиніста ОСОБА_3 , рухаючись по залізничній колії перегону Сенча- Бодаква 151 км в напрямку с. Вирішальне Лохвицького району, на відстані близько 1 км від ст. Сенча в с. Вирішальне, здійснив наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який йшов під залізничними коліями в попутному напрямку з локомотивом. Внаслідок зіткнення, ОСОБА_2 отримав травми, від яких помер на місці. Згідно акту службового розслідування аварії від 08.10.2020 року, затверджений начальником станції Сенча виробничого підрозділу «Полтавської дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» ОСОБА_4 , встановлено, що 01.10.2020 року о 15 год. 55 хв. вантажним поїздом № 4838 з локомотивом ЧМЕ 3 № 2401 приписки ТЧ-7 Ромни, під управлінням локомотивної бригади у складі машиніста ОСОБА_3 та помічника машиніста ОСОБА_5 , смертельно травмовано сторонню особу - ОСОБА_2 . Система подачі звукових сигналів та світової сигналізації справні, гальмівна система справна, згідно з актом технічного комісійного огляду локомотива ЧМЕ № 2401 від 02.10.2020 року Висновком комісії було встановлено, що вини працівників ВП «Локомотивне депо Ромни» (ТЧ 7) регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та працівників станції Сенча ВП «Полтавської дирекції залізничних перевезень» філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» не вбачається. Стан та утримання залізничної колії та рухомого складу відповідає встановленим вимогам. Потерпілий ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.2, п. 2.3, п. 2.5 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 р. № 54 зареєстрований Міністерством юстиції України 24.03.1998 №193/2633; кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000403 від 01.10.2020 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 23-28).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Доводи представника відповідача з приводу того що ОСОБА_2 , свідомо, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті мав умисел є непереконливим, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами.

Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування ОСОБА_2 стався внаслідок його необережності, а саме: порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.5 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України».

Факт порушення вказаних правил доведено постановою СВ Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській області від 31 жовтня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000403 від 01.10.2020 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях машиніста ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть ОСОБА_6 сталася внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушенням укладу її життя та соціальних зв`язків.

Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з ОСОБА_2 , є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп, який відповідає принципам розумності і справедливості.

Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі батька позивачки під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останньої, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028гривень 00 копійок в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 82, 1167,1168, 1172, 1187, 1191, 1193 ЦК України, ст. ст. 141, 246, 259, 268, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Таргонія Вадима Миколайовича до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) 30000,00 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Таргонія Вадима Миколайовича до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" () до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3028гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: В.А. Бондарь