Справа № 452/1353/23 Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/811/2133/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Гай О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією, в якому просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 391 827,50 грн, що на день пред`явлення позову еквівалентно 35 000,00 Євро за офіційним курсом Національного банку України.

В обґрунтування посилався на те, що в результаті збройної агресії російської федерації проти України, яка розпочалася у 2014 році та повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України після 24.02. 2022, він із 2020 року був вимушений стати до лав Збройних сил України для забезпечення обороноздатності Держави та захисту Батьківщини.

Із 2020 року позивач брав участь, як військовослужбовець ЗСУ, в АТО (ООС), а потім після 24.02.2022 захищав Батьківщину в складі Збройних сил України і в інших областях України. Як вбачається із довідки ВЧ НОМЕР_1 від 15.03.2023 № 2556, він проходить службу у військової частині НОМЕР_1 та по теперішній час бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій, Луганській та Херсонській областях.

За час від початку 2020 року та по теперішній час позивач був змушений проходити навчання, брати участь у здійсненні заходів щодо забезпечення оборони України, жити в підвалах, ночувати в окопах, брати безпосередню участь в бойових діях в Донецкій, Луганській та Херсонській областях під ворожими атаками стрілецької зброї, артилерії, танків, мінометів та авіації окупаційних сил відповідача.

Такими діями російської федерації щодо України, а саме збройною окупацією частини України та військовою агресією порушено громадянські права і свободи позивача. Його безпосередня участь в бойових діях мала істотний вплив на його психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час його участі у здійснення заходів, необхідних для здійснення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації він неодноразово був свідком загибелі та поранення товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавався ризику поранення та загибелі, був змушений використовувати зброю та зазнавав інших множинних порушень його конституційних прав, зокрема, гарантованого Конституцією України права на життя, адже, постійно та реально сприймав загрозу бути вбитим або пораненим.

Від початку збройної агресії російської федерації проти України, він, як громадянин України та учасник бойових дій, постійно перебуває у пригніченому стані, у нього зменшився життєвий тонус і погіршилось загальне самопочуття, що негативно позначається на стосунках позивача із оточуючими та призводить до порушення нормальних життєвих зв`язків, чим особисто йому завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з російської федерації.

Всі вищевказані факти також додають позивачу додаткових моральних хвилювань та моральної шкоди у зв`язку з раптовим погіршенням стану його здоров`я під час виконання військових обов`язків безпосередньо на полі бою і після цих подій.

Позивач вважає, що достатнім є розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду в сумі 35 000 Євро, і саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через незаконну окупацію та збройну агресію.

На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20.06.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в результаті збройної агресії російської федерації проти України, яка розпочалася у 2014 році та повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України після 24.02.2022, він з 2020 року був вимушений стати до лав Збройних сил України для забезпечення обороноздатності нашої Держави та захисту своєї Батьківщини. З 2020 року він брав участь, як військовослужбовець ЗСУ, в АТО (ООС), а потім після 24.02.2022 захищав Батьківщину в складі Збройних сил України і в інших областях України. Він був вимушений проходити навчання, брати участь у здійсненні заходів щодо забезпечення оборони України, жити в підвалах, ночувати в окопах, брати безпосередню участь в бойових діях в Донецькій, Луганській та Херсонський областях під ворожими атаками стрілкової зброї, артилерії, танків, мінометів та авіації окупаційних сил відповідача. Такими діями російської федерації щодо України, а саме збройною окупацією частини України та військовою агресією порушено його громадянські права і свободи. Такі дії завдали йому додаткових моральних хвилювань та моральної шкоди в зв`язку з раптовим погіршенням стану його здоров`я під час виконання військових обов`язків безпосередньо на полі бою і після цих подій. Вважає, що достатнім розмір компенсації за заподіяну йому моральну шкоду буде сума в розмірі 35000 Євро, і саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через незаконну окупацію та збройну агресію.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, тому його неявка відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за його відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Із копії паспорта громадянина України вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання зареєстровано за адресою с. Берестяни Самбірського району Львівської області (а.с. 7-9).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2023 № 2556 позивач дійсно в період з 22.06.2020 по 01.11.2020, з 04.06.2021 по 25.06.2021, з 15.07.2022 по 02.11.2021, з 27.11.2021 по 08.07.2022, з 08.08.2022 по 23.08.2022, з 24.08.2021 по 11.10.2022, з 04.11.2022 по 14.11.2022, з 30.11.2022 по 14.02.2023 з 01.03.2023 та по теперішній час брав участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах Донецької, Луганської, Херсонської областей та в період здійснення зазначених заходів. Ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій (а.с. 11).

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

На підставі частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беззаперечно, що кожен громадянин, який проживає в Україні, кожен громадяни України зазнав та зазнає безумовних моральних страждань. Беззаперечно, що кожен громадянин, який не покинув територію України, відчуває себе у небезпеці після введення в Україні воєнного стану, позбавлений звичного ритму життя, звичайного спілкування з близькими та друзями.

Проте, це не позбавляє особу, яка звернулась до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації, обов`язку обґрунтувати та довести у суді належними доказами, а суд - обов`язку встановити на підставі наданих доказів елементи правопорушення, що призвело до завдання моральної шкоди (не тільки наявність шкоди, але й те, що вона є наслідком саме діяння держави-відповідача (причинно-наслідковий зв`язок).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту отримання ним моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди не було надано доказів, на які він посилався як на підставу своїх вимог в позові.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на свої особисті переживання та страждання, пов`язані із його участю у бойових діях з 2020 року по теперішній час, тобто фактично із проходженням ним військової служби. Фактів про втрати матеріального характеру, які б призвели до моральних страждань, зокрема, необхідність переміщення з тимчасово окупованих територій, проживання на них його сім`ї чи інших родичів, щодо загибелі або каліцтва його близьких, руйнування житла тощо, позовна заява не містить.

Обґрунтування заподіяння моральної шкоди в позовній заяві носять лише характер загальних висловлювань, що не є належним обґрунтуванням заподіяння моральної шкоди позивачу.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 22.03.2024

Головуючий

Судді