Справа № 466/4379/22 Провадження № 2/450/80/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Ліцей № 1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області

про (предмет позову):

поновлення на роботі ОСОБА_1 на зайняту посаду вчителя фізичного виховання Ліцею № 1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області

підстава позову (позиція позивача): 17.03.2022 року позивач під тиском подав заяву про звільнення за власним бажанням за угодою сторін. Заміна заяви за власним бажанням на іншу заяву скорегована директором ліцею №1 ОСОБА_2 власноруч це є тиск на працівника. У разі звільнення за угодою сторін потрібне волевиявлення обох сторін, а тому звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП вважатиметься незаконним за наявності будь-якого тиску з боку сторін. Позивач вказав, що заяву написав під тиском керівництва, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання. В той же день адміністрацією було видано наказ № 19-К про звільнення ОСОБА_1 з 17 березня 2022 року за угодою сторін, директор ліцею №1 ОСОБА_2 мала видати копію наказу вона це не виконала. Зрозумівши незаконність дій, директор ліцею №1 ОСОБА_2 щодо його звільнення та не бажаючи припиняти трудові відносини, позивач написав відкликання заяви про звільнення від 24 березня 2022 року. Директор ліцею №1 ОСОБА_2 відмовилась зареєструвати її в книзі наказів, мотивуючим тим що директор що сказала так і буде таким рішенням вона грубо порушує закони України. Позивач написав другу заяву про анулювання угоди сторін від 12.04.2022р., яка була зареєстрована. Вважає, що ОСОБА_1 має бути поновлений на посаді вчителя фізичного виховання Ліцею № 1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити.

позиція відповідача: 17 березня 2022 року ОСОБА_1 подав на ім`я директора ліцею №1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області власноручно написану заяву, в якій просив звільнити його з посади вчителя фізичного виховання за угодою сторін з 01 червня 2022 року. 17 березня 2022 року наведена вище заява була узгоджена та завізована нею, як директором ліцею №1 із резолюцією «До наказу». Додана позивачем до матеріалів справи заява від 17.03.2022 із виправленнями не може вважатися належним і допустимим доказом, оскільки не містить відповідної резолюції. Наказом від 17 березня 2022 року №19-к ОСОБА_1 звільнено з

роботи за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України з 01

червня 2022 року. З даним наказом було ознайомлено позивача, про що

свідчить його підпис на останньому. Також копію наказу під підпис було вручено позивачу в день

звільнення - 01.06.2022.

12 квітня 2022 року ОСОБА_1 подав на ім`я директора ліцею №1 заяву (реєстраційний номер 101), в якій зазначив про тиск та погрози під час написання заяви від 17.03.2022 та заявив про анулювання останньої. 11 травня 2022 року відповідачу була надана відповідь №53, в якій було повідомлено останнього про відсутність підстав для анулювання його заяви про звільнення за угодою

сторін від 17.03.2022; в частині розгляду питання написання заяви під

тиском та погрозою - направлено для розгляду відділу освіти, молоді та спорту

Зимноводівської сільської ради. У відповіді відділу освіти, молоді та спорту від 16.05.2022 №144 вказано на відсутність наданих ОСОБА_1 , хоча б якихось доказів вчинення з боку директора щодо нього тиску чи погроз під час написання заяви на звільнення за угодою сторін.

Враховуючи наведене вище, вважає про доведеність існування домовленості між працівником ОСОБА_1 та роботодавцем ліцеєм №1 в особі ОСОБА_2 про звільнення за угодою сторін, оскільки анулювання такої домовленості може мати місце виключно при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Крім того, належні та допустимі докази існування згоди роботодавця відсутності, як і підстави для поновлення позивача на роботі.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги заперечила та просила відмовити у задоволенні такого у зв`язку з безпідставністю такого.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

31.07.2023 року ухвала суду про відкриття провадження у справі .

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом встановлено, що 17.03.2022 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення за згодою сторін з 01.06.2022 року. 17 березня 2022 року наведена вище заява була узгоджена та завізована директором ліцею №1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області із резолюцією «До наказу».

За наказом № 19-к від 17.03.2022 року про звільнення з роботи, ОСОБА_1 , вчителя фізичного Ліцею №1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області звільнено 01.06.2022 року за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України, з проведенням розрахунку при звільненні. З даним наказом було ознайомлено позивача, про що свідчить його підпис на останньому. Також копію наказу під підпис було вручено позивачу в день звільнення - 01.06.2022.

12 квітня 2022 року ОСОБА_1 подав на ім`я директора ліцею №1 заяву (реєстраційний номер 101), в якій зазначив про тиск та погрози під час написання заяви від 17.03.2022 та заявив про анулювання останньої. 11 травня 2022 року відповідачу була надана відповідь директором Ліцею №1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області за №53 від 11.05.2022 року, в якій було повідомлено останнього про відсутність підстав для анулювання його заяви про звільнення за угодою сторін від 17.03.2022; в частині розгляду питання написання заяви під тиском та погрозою - направлено для розгляду відділу освіти, молоді та спорту Зимноводівської сільської ради.

Згідно відповіді начальника відділу освіти, молоді та спорту Зимноводівської сільської ради № 144 від 16.05.2022 року, позивачу було роз`яснено, що припинення трудового договору за згодою сторін передбачено пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю. Головною умовою звільнення з роботи за згодою сторін, являється домовленість між працівником і роботодавцем, яка зафіксована відповідною Вашою заявою від 17 березня 2022 року, і є доказом того, що сторони узгодили це питання між собою і не мають щодо цього ніяких заперечень. На підставі Вашої заяви директором Ліцею №1 був виданий наказ про звільнення від 17.03.2022 року №19-к. Крім того у Вашій заяві .була зазначена і дата звільнення (що є особливістю даного виду припинення трудових відносин) - з 01 червня 2022 року (останній робочий день - 31 травня 2022 року). З наказом про звільнення Ви були ознайомлені особисто, про що свідчить Ваш підпис на наказі. Так як Ваша заява про анулювання попередньої заяви про звільнення від 12 квітня 2022 року мотивована тим, що на Вас чинився тиск з боку керівництва, до цієї заяви слід було додати докази таких дій керівництва. Оскільки наявні документи свідчать про зафіксовану взаємну домовленість між двома сторонами трудових відносин: працівником та роботодавцем, то звільнення за п.1. ст.36 є правомірним.

Також зазначимо, що право на відкликання заяви про звільнення є безумовним правом працівника, втім, якщо працівник напише заяву про звільнення за угодою сторін, а потім вирішить відкликати цю заяву, роботодавець вправі відмовити. Доказом такого права роботодавця є позиція Верховного суду (п. 8 постанови ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9). Згідно з усталеною судовою практикою, якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 36 Кодексу Законів про Працю України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Наведені норми КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Згідно вимог ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємств, установ, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року справа N 570/894/16-ц. Згідно з роз`ясненнями, що наведені в постанові Пленуму ВСУ N 9 від 06.11.92 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Отже, при припиненні трудового договору за угодою сторін, на відміну від звільнення за власним бажанням, можливості відкликання працівником своєї заяви не передбачено.

Анулювання домовленості між працівником підприємства і власником про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1ст. 36 КЗпП може мати місце лише за взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Суд не може погодитися з твердженнями позивача, що заява позивачем про звільнення була подана внаслідок психологічного тиску на останнього директором ліцею, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на позивача дійсно здійснювався емоціональний тиск при написанні останнім заяви про звільнення за угодою сторін та не надано доказів і не доведено у судовому засіданні, що така заява була подана без волевиявлення позивача внаслідок тиску з боку роботодавця чи з інших підстав.

Також було встановлено, що позивач у зв`язку з викладеними у позові обставинами до будь-яких державних органів чи правоохоронних органів з цього приводу не звертався.

Суд зауважує, що позивач власноручно написав заяву про звільнення його на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін, підписав цю заяву та подав роботодавцю (відповідачу). Факт власноручного написання та підписання цієї заяви позивачем сторонами не спростовувалося. Зазначена заява містить дату звільнення та погоджена представником роботодавця, який не заперечив проти звільнення позивача за угодою сторін. Тобто, сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору. Доказів на підтвердження вчинення стороною відповідача тиску, погроз, примушування до написання заяви позивачем про звільнення, суду не надано і такі обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Матеріали справи також не містять фактичних даних про те, що ОСОБА_1 висловлював бажання саме про анулювання домовленості про звільнення його за угодою сторін. Більше того, суд звертає увагу на те, що в наказі №19-к від 01 червня 2022 року, яким звільнено ОСОБА_1 із займаної посади вчителя фізичного Ліцею № 1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області 01.06.2022 за угодою сторін, міститься його підпис про ознайомлення з цим наказом і відсутні будь-які інші записи, які б свідчили, що такий наказ не відповідає його внутрішній волі.

Крім цього, суд зазначає, що у наказі підставою звільнення зазначено - за угодою сторін згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України. Датою звільнення - погоджена сторонами дата 01.06.2022.

Після звільнення позивач на роботу не приходив, трудові обов`язки не виконував, тобто фактично трудові відносини були припинені у день звільнення.

З вказаного вбачається, що сторони дійшли згоди щодо звільнення позивача 01.06.2022 року.

Суд критично оцінює позицію сторони позивача щодо неналежності звільнення з підстави відсутності візування директором підприємства заяв позивача про звільнення на тій підставі, що наказ № 19-к про звільнення позивача від 01.06.2022 року, виданий на підставі заяви позивача та підписаний директором.

Також, суд бере до уваги, що необхідність оформлення заяви № 19-к слугувало уточнення в заяві підстави звільнення з посиланням на статтю КЗпП, що було відсутнє в рукописній заяві позивача.

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, відсутність домовленості сторін про розірвання трудового договору за взаємною згодою, не доведено наявність обставин викладених позивачем щодо неможливості усвідомлення нею своїх дій під час написання заяв на звільнення та видачі наказу.

За таких умов відсутні підстави поновлення на роботі позивача. Отже, в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та через його безпідставність.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Судом встановлено, що позивач не звертався до суду із клопотанням про заміну неналежного відповідача належним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Як вже зазначалося, цивільний процесуальний закон встановлює, що відповідачем може бути фізична або юридична особа. Проте, відповідач у даній справі директор Ліцею №1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області ОСОБА_2 , не є юридичною особою, а як фізична особа не може бути відповідачем у спорі з таким предметом позову, оскільки оспорювані позивачем дії нею, як фізичною особою, не вчинялися.

Директор Ліцею №1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області ОСОБА_2 не може бути відповідачем у цій справі як фізична особа, наділена процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовою особою Ліцею №1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області, тобто юридичної особи, від імені якої вона діяла.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ч. 2 ст. 247, ст. 259, 263 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Ліцей № 1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області про (предмет позову):

поновити на роботі ОСОБА_1 на зайняту посаду вчителя фізичного виховання Ліцею № 1 Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 22.03.2024 року.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

СуддяЄ. О. Данилів