Справа №760/3143/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» про зобов`язання вчинити дії, визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «Інстафінанс» про зобов`язання вчинити дії, визнання договору недійсним.

Свої вимоги мотивує тим, що починаючи з 01 листопада 2021 року на її телефонний номер ( НОМЕР_1 ) від ТОВ «Інстафінанс» почали надходити дзвінки з повідомленням про наявність у неї заборгованості за договором, якого вона не укладала.

Відповідно до інформації з Українського бюро кредитних історій за нею обліковується договір позики № 5023192 від 02 жовтня 2021 року, який було укладено з відповідачем невідомою особою від її імені.

Вона з відповідачем зазначений договір не укладала, кредитні кошти не отримувала, в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача не реєструвалась, не надавала відомості про себе шляхом заповнення обов`язкових реквізитів, не ставила відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних.

За фактом незаконних дій щодо неї вона звернулась до Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві. Кримінальне провадження було зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06 листопада 2021 року № 0003845.

На адвокатський запит ТОВ «Інстафінанс» надало лише копію договору позики, проте інформацію про те, на яку карту перераховувались кредитні кошти, відповідач не надав.

Разом з тим, невідомою особою від її імені також було укладено ряд договорів позики з іншими установами, які на її запити надали інформацію, що виплати були здійснені на банківську карту № НОМЕР_2 за допомогою оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ «Платежі онлайн».

Зазначена картка була випущена АТ «Ощадбанк» та їй не належить.

Крім того, з доданих до відповіді на адвокатський запит документів вбачається, що під час ідентифікації невідомою особою від імені клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача використовувався номер телефону НОМЕР_3 .

Зазначений номер їй не належить. Позивачу належить лише один номер телефону НОМЕР_1 , що підтверджується договорами про надання послуг мобільного зв`язку.

Укладенню договорів позики передували наступні обставини.

22 вересня 2021 року на її телефонний номер надійшло смс повідомлення про те, що з іншого телефону здійснено вхід у додаток My Vodafone по телефонному номер клієнта.

23 вересня 2021 року на її телефонний номер надійшло смс повідомлення про те, що по її телефонному номеру встановлена переадресація всіх вхідних дзвінків на номер телефону НОМЕР_3 .

У подальшому вона подавала до телефонного оператора декілька запитів про блокування встановленої переадресації та блокування входу до додатку My Vodafone.

Крім того, з невідомого телефонного пристрою було здійснено вхід до додатку онлайн банкінгу «Приват24». У зв`язку з цим, вона здійснила блокування своєї банківської карти та доступу до програми онлайн банкінгу «Приват24».

Також, з довідки АТ «КБ «ПриватБанк» про надання послуг КЕП від 18 листопада 2021 року вбачається, що позивачем було оформлено електронний підпис строком дії з 10 вересня 2020 року по 10 вересня 2021 року та електронний підпис строком дії з 21 жовтня 2021 року по 21 жовтня 2022 року.

Таким чином, станом на момент оформлення від її імені спірного договору позики (02 жовтня 2021 року) у неї був відсутній електронний цифровий підпис.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

- зобов`язати ТОВ «Інстафінанс» надати власні письмові пояснення стосовно інформації;

- визнати недійсним договір позики № 5023192 (№ ID0023714) від 02 жовтня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Інстафінанс»;

- зобов`язати ТОВ «Інстафінанс» видалити (знищити) персональні дані ОСОБА_1 з електронних баз даних товариства;

- зобов`язати ТОВ «Інстафінанс» вчинити дії щодо видалення з Українського бюро кредитних історій інформації про укладений договір позики № 5023192 від 02 жовтня 2021 року.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

З письмових пояснень представника відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що договір кредитної лінії № ID0023714 від 02 жовтня 2021 року (номер у системі ID5023192) було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача в електронній формі. Позивач була повністю ознайомлена з правилами, умовами та процедурою укладення кредитного договору. Договір було укладеного позивачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на його фінансовий номер телефону. Процес верифікації, який проходила позивача на сайті відповідача, підтвердив, що саме ОСОБА_1 , використовуючи особистий фінансовий номер телефону та власну банківську карту особисто уклала договір. Крім того, позивач має можливість вказувати у системі відповідача будь-який номер кредитної карти як свій особистий номер, який не належить позивачу. Таким чином, позивачем було укладено договір в порядку, передбачено Законом України «Про електронну комерцію». З наведеного витягу з ЄРДР неможливо встановити, що позивач звернулась до правоохоронних органів з причини того, що невстановлені особи незаконно та без її згоди використали її персональні дані з метою укладення кредитних договорів. Надані позивачем копії договорів щодо мобільного зв`язку не є належними доказами того, що станом на час укладення кредитного договору у позивача був відсутній інший номер мобільного зв`язку. Крім того, надана позивачем довідка № 16/3-06/1235 від 07 грудня 2021 року не є доказом того, що позивач ніколи не була клієнтом АТ «Державний ощадний банк України».

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи та наданих копій документів вбачається, що 02 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інстафінанс» було укладено договір кредитної лінії № ID0023714.

Позивач зазначає про те, що вона з відповідачем зазначений договір не укладала, кредитні кошти не отримувала, в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача не реєструвалась, не надавала відомості про себе шляхом заповнення обов`язкових реквізитів, не ставила відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернулась з відповідною заявою до Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві.

06 листопада 2021 року Дніпровським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві було зареєстровано у ЄРДР кримінальне провадження № 0003845.

Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

З письмових пояснень представника відповідача вбачається, що договір кредитної лінії № ID0023714 від 02 жовтня 2021 року (номер у системі ID5023192) було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача в електронній формі. Позивач була повністю ознайомлена з правилами, умовами та процедурою укладення кредитного договору. Договір було укладеного позивачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на його фінансовий номер телефону.

Судом встановлено, що перерахування коштів за кредитним договором було здійснено безготівково на платіжну картку № НОМЕР_2 за допомогою оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ «Платежі онлайн». Зазначене підтверджується копією інформації з інформаційно-телекомунікаційної системи відповідача.

Позивач зазначає, що банківська карта № НОМЕР_2 , на яку здійснювалися виплати, їй не належить. Згідно довідки № 16/3-06/1235 від 07 грудня 2021 року за ОСОБА_1 в установах АТ «Ощадбанк» відкриті рахунки не обліковуються.

Також, позивач вказує на те, що номер телефону НОМЕР_3 , що використовувався для ідентифікації особи в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, їй не належить. На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 додала договори про надання послуг мобільного зв`язку.

У матеріалах справи містяться довідки АТ «КБ «Приватбанк» про надання послуг КЕП від 18 листопада 2021 року, з яких вбачається, що позивачем було оформлено електронний підпис строком дії з 10 вересня 2020 року по 10 вересня 2021 року та електронний підпис строком дії з 21 жовтня 2021 року по 21 жовтня 2022 року.

Таким чином, станом на момент оформлення від імені позивача спірного договору позики - 02 жовтня 2021 року у ОСОБА_1 був відсутній електронний цифровий підпис.

Стороною відповідача не надано суду доказів на підтвердження того, що саме позивачем було застосовано будь-яким способом ідентифікатор електронного підпису, отримання саме позивачем цього одноразового ідентифікатора, реєстрації саме позивача у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідачів, отримання саме позивачем коштів згідно оспорюваного кредитного договору.

За таких обставин, вимога позивача про визнання недійсним договору позики № 5023192 (№ ID0023714) від 02 жовтня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Інстафінанс», підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким:

- зобов`язати ТОВ «Інстафінанс» видалити (знищити) персональні дані ОСОБА_1 з електронних баз даних товариства;

- зобов`язати ТОВ «Інстафінанс» вчинити дії щодо видалення з Українського бюро кредитних історій інформації про укладений договір позики № 5023192 від 02 жовтня 2021 року.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних»).

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Пунктами 3, 5 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено два випадки, за яких персональні дані можуть оброблятись навіть без згоди суб`єкта персональних даних: укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних; необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що персональні дані можуть бути видалені або знищені у разі припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником бази, якщо інше не передбачено законом.

У ч. 3 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» зазначено, що персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, вимоги позивача щодо зобов`язання ТОВ «Інстафінанс» видалити (знищити) персональні дані ОСОБА_1 з електронних баз даних товариства та видалити з Українського бюро кредитних історій інформації про укладений договір позики № 5023192 від 02 жовтня 2021 року є обґрунтованими, оскільки відповідач не має права здійснювати такі дії в силу недійсності правочину, який був підставою до їх вчинення та відповідної згоди на обробку її персональних даних в електронному форматі позивачем надано не було.

Позивач також просить суд зобов`язати ТОВ «Інстафінанс» надати власні письмові пояснення стосовно інформації щодо договору позики.

Разом з тим, зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем вказана інформація викладена у письмових поясненнях по справі.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2977 гривень 20 копійок судового збору.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази.

У матеріалах справи міститься додаткова угода № 1 від 01 лютого 2023 року до договору про надання правової допомоги № 40/21 від 02 грудня 2021 року, ордер від ОСОБА_1 на адвоката Шмарова О.В.

Вбачається, що позивачем не надано суду доказів укладення з адвокатом договору про надання правничої допомоги, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України.

За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 6, 203, 215, 626-628 ЦК України, статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», статтями 1, 3, 4, 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис», статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (м. Київ, вул. Сурикова, 3-А, ) про зобов`язання вчинити дії, визнання договору недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсним договір позики № 5023192 (№ ID0023714) від 02 жовтня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (м. Київ, вул. Сурикова, 3-А, ).

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (м. Київ, вул. Сурикова, 3-А, ) видалити всі персональні дані ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), які стосуються договору позики № 5023192 (№ ID0023714) від 02 жовтня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (м. Київ, вул. Сурикова, 3-А, ), з електронних баз даних (інформаційно-телекомунікаційної системи) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (м. Київ, вул. Сурикова, 3-А, ).

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (м. Київ, вул. Сурикова, 3-А, ) вчинити дії щодо видалення з Українського бюро кредитних історій інформації про договір позики № 5023192 (№ ID0023714) від 02 жовтня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (м. Київ, вул. Сурикова, 3-А, ).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (м. Київ, вул. Сурикова, 3-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 2977 гривень 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: