П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року місто Київ

справа №219/1572/22

провадження№22-ц/824/6354/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-енергія»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Грицаєнко Оленою Павлівною,

на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 22 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Шевчук А.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-енергія» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за теплову енергію,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року ТОВ «Бахмут-Енергія» звернулося до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за теплову енергію.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що ТОВ «Бахмут-Енергія» в період з січня 2015 року по лютий 2022 року було здійснено постачання теплової енергії у квартиру споживача ОСОБА_1 , що зафіксовано актами про підключення/відключення опалення багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 за спірний період. Позивач вказує, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 .

ТОВ «Бахмут-Енергія» є єдиним постачальником теплової енергії для населення м. Бахмут та м. Соледар та здійснює свою діяльність на підставі статуту, умов концесійного договору, укладеного між ТОВ «Бахмут-Енергія» та Бахмутською міською радою, та ліцензій на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії № 304 від 14 вересня 2012 року (переоформлено рішення № 511 від 31 березня 2016 року).

В опалювальні періоди позивачем було здійснено подачу теплової енергії в багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 , який має окремий ввід, з подальшим розподіленням теплової енергії між споживачами з використанням внутрішньо-будинкової системи опалення, в тому числі і до квартири АДРЕСА_3 . В свою чергу, споживач користувався тепловою енергією, що виражає його дію, направлену на встановлення правовідносин з ТОВ «Бахмут-Енергія».

У період з січня 2015 року по лютий 2022 року відповідачем не було сплачено послуги за теплову енергію у зв`язку з чим утворилась заборгованості, яку просить стягнути позивач.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 22 березня 2023 року частково задоволені позовні вимоги ТОВ «Бахмут-Енергія» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за теплову енергію.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бахмут-Енергія» заборгованість за надані послуги з теплової енергії за період з травня 2016 року по квітень 2019 року у розмірі 24 887,96 грн. та за період з квітня 2019 року по січень 2022 року у розмірі 11 224,26 грн..

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бахмут-енергія» судові витрати у розмірі 1506,13 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Грицаєнко О.П. подала апеляційну скаргу,в якій просить його скасувати частково рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22.03.2023 і ухвалити нове рішення, відповідно до якого стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бахмут-Енергія» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з травня 2019 року по січень 2022 року у розмірі 4 028,75 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Бахмут-Енергія» подано позов з пропуском строку позовної давності.Вказує на те,щовона не проживала та не була зареєстрована в цій квартирі, а отже не отримувала послуги з постачання теплової енергії в період з 01.01.2015 по 01.05.2019, оскільки вона не була споживачем відповідної комунальної послуги, що виключає виникнення заборгованості по її оплаті.

Судом не було враховано всі квитнції по сплаті заборгованості, було враховано лише одну квитанцію від 8 лютого 2022 року на суму 3 000 грн. та зменшено суму заборгованості до 11 224,26 грн.Однак, при цьому судом першої інстанції залишено поза увагою інші 4 квитанції, які були надані нею на підвтердження того факту, що заявлена позивачем сума заборгованості не враховує ще 4 фактично здійснені платежі за спірний період. Оскільки нею було сплачено заборгованість з квітня 2019 року по сучень 2022 року, то сума заборгованості повинна складати меншу суму, а саме не 11 224,26 грн., а 4 028,75 грн.

Рішення суду першої інстанції було винесено за відсутності відповідача та її представника, які належним чином не були повідомлені про дату і час судового засідання. Відповідачка просила відкласти розгляд справи з поважних причин. До початку судового засідання в м. Києві було оголошено сигнал "повітряна тривога", що свідчить про те, що насправді судове засідання не відбулося 22.03.2023 і суд не міг винести рішення під час такого засідання.

Від ТОВ «Бахмут-Енергія» до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. На думку позивача, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув існуючий між сторонами спір, надав правильну оцінку твердженням сторін та наданим доказам, і мотивовано та обґрунтовано виклав свої висновки в оскаржуваному рішенні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 червня 2023 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Так, враховуючи, що ціна позову у цій справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у апеляційній скарзі чітко та зрозуміло викладена позиція скаржника щодо оскаржуваного рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Суд враховує, що докази, які сторони вважали за необхідне подати, подані, позиція скаржника викладена письмово згідно із п.5 ч.2 ст. 356 ЦПК України.

Враховуючи викладене, дану апеляційну скаргу слід розглядати в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ТОВ «Бахмут-Бнергія» є єдиним постачальником теплової енергії для населення м. Бахмут та м. Соледар та здійснює свою діяльність на підставі статуту, умов концесійного договору, укладеного між ТОВ «Бахмут-Енергія» та Бахмутською міською радою, та ліцензій на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії № 304 від 14 вересня 2012 року (переоформлено рішення № 511 від 31 березня 2016 року).

В опалювальні періоди позивачем булоздійснено подачу теплової енергії в багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 , який має окремий ввід, з подальшим розподіленням теплової енергії між споживачами з використанням внутрішньо-будинкової системи опалення, в тому числі і до квартири АДРЕСА_3 . ТОВ «Бахмут-Енергія» в період з січня 2015 року по лютий 2022 року здійснювало постачання теплової енергії у квартиру АДРЕСА_2 , що зафіксовано актами про підключення/відключення опалення багатоквартирного будинку.

В період з 01.01.2015 по 28.03.2019 квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (по 1/3 частки) згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.11.2006 року, виданою правлінням муніципального розвитку Артемівської міської ради згідно з розпорядженням від 15.11.2006 року №22493.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати відповідача - ОСОБА_3 .. Після смерті матері до відповідача перейшла у спадщину 1/3 частини квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.12.2019 року № 2093.

Отримавши у спадщину 1/3 частину квартири, до відповідача також перейшли і зобов`язання покійної матері по оплаті заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2015 по 16.02.2019 .

28.03.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування № 527, згідно з умовами якого батько подарував відповідачу 1/3 частину квартири,після чого позивач стала одноосібним власником квартири

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що до того моменту як відповідачка ОСОБА_1 стала одноособіним власником квартири, вона повинна була нести тягар утримання спільного майна у розмірі 2/3 часток з 01.01.2015 до 28.03.2019, оскільки окрім своєї 1/3 частини обов`язків по утриманню майна 16.02.2019 успадкувала 1/3 частину від своєї матері, а отже з цієї дати стала власником 2/3 частин до моменту дарування. Відмовляючи у застосуванні позовної давності, про що просила відповідач, суд першої інстанції виходтив із того, що відповідачка ОСОБА_1 15.05.2019 здійснила оплату заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 500 грн., тобто остання визнала існування а нею свого боргу, відповідано мало місце переривання строків позовної давності. Таким чином, з огляду на сплату позивачем 15.05.2019 заборгованості, взявши до уваги період за який позивач просить стягнути заборгованість та час звернення до суду з позовом, суд дійшов висновку про застосування позовної давності до вимог заявлених позивачем за період до 15 травня 2016 року.

Врахувавши встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за період з 15.05.2016 по 28.03.2019 у розмірі 2/3 частини, згідно розрахунку позивача у цей період загальна сума становить 37331,94 грн., тому 2/3 становить 24887,96 грн.. 29.03.2019 позивач стала однособіним власником квартири, таким чином повинна сплатити нараховану суму заборгованості за теплову енергію з квітня 2019 року по січень 2022 року, що становить 14224,26 грн. Разом з тим, врахувавши проведену відповідачем 08.02.2022 оплату за надані послуги в сумі 3000 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за надану теплову енергію з квітня 2019 року по січень 2022 року у розмірі 11224,26 грн.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доводи апеляційної скарги щодо до того, що ОСОБА_1 не була присутня в судовому засіданні 22 березня 2023 року, оскільки була повітряна тривога, однак суддею було розглянуто справу 22 березня 2023 року без дотримання процесуальних гарантій сторони в судовому процесі, оскільки розгляд справи розпочався під час повітряної тривоги без участі відповідача, хоча клопотання про розгляд справи за її відсутності вона не подавала.

Надаючи оцінку цим доводам відповідача, апеляційний суд звертає увагу на те, що указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

З початку повномасштабної військової агресії населені пункти України систематично зазнають ракетних ударів, а в прифронтових містах і селах бомбардувань, артилерійських та мінометних обстрілів.

Оповіщення про загрозу або виникнення таких надзвичайних ситуацій здійснюється через системи оповіщення різних рівнів, електронні комунікаційні мережі загального користування тощо, відповідно до ст. 30 Кодексу цивільного захисту України, Положення про організацію оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та організації зв`язку у сфері цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2017 року № 733, зокрема шляхом уривчастого звукового попереджувального сигналу «Увага всім» та трансляції відповідного повідомлення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайної ситуації (далі сигнал «повітряна тривога»).

Чинним законодавством України у сфері цивільного захисту передбачений чіткий алгоритм поведінки громадян та відповідні повноваження органів державної влади, місцевого самоврядування, керівників підприємств і організацій усіх форм власності у випадку виникнення надзвичайної ситуації. Шляхом відповідних оповіщень (сигналів і повідомлень) органи управління цивільного захисту доводять до мешканців населених пунктів інформацію про загрозу та виникнення надзвичайних ситуацій, повітряної тривоги, аварій, катастроф, епідемій, пожеж тощо. Після отримання таких оповіщень громадяни мають діяти відповідно до наданих інструкцій та правил цивільного захисту. Зокрема, припинити роботу та вжити необхідних заходів безпеки (рішення Ради суддів України від 05 серпня 2022 року № 23).

Відповідно до наведених приписів судами запроваджено локальні заходи (план, порядок дій, розпорядження) щодо інформування про сигнал «повітряна тривога» та реагування задля збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, зокрема для їх негайного переходу до укриття.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, у якій на початок судового засідання оголошено сигнал «повітряна тривога» суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді, та виходити з того, що відсутній учасник справи не з`явився в судове засідання з об`єктивних і поважних причин за відсутності клопотання про розгляд справи за її відсутності.

При цьому обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» у певному регіоні слід вважати загальновідомими, тобто такими, що не потребують доказування, а неявка у судове засідання учасників справи може бути спричинена такою надзвичайною ситуацією, яка об`єктивно унеможливлює завчасне подання клопотання про відкладення розгляду справи з цих причин.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № 910/2116/21 (910/12050/21).

Так, 22 березня 2023 року на 09-40 год. було призначено судове засідання, однак о 09.08 год. в м. Києві було оголошено повітряну тривогу, яка тривала до 11.08 год, а тому підстав вважати неявку позивача цього дня у судове засіданні такою, що відбулась без поважних причин, немає. Дані обставини підтверджуються доданими до апеляційної скарги документами, а саме скріншотами оголошення повітряних тривог у м. Києві.

Таким чином, слід погодитись з твердженням позивача, що його неявка в судове засідання призначене на 22 березня 2023 року на 09-40 год. зумовлена об`єктивними причинами. При цьому слід зазначити, що коли країна перебуває в умовах війни та у м. Києві лунає повітряна тривога, неявка відповідача в судове засідання не може вважатись неявкою в судове засідання без поважних причин, оскільки дійсно є важливим дотримання державою, в особі її органів, основних засад ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Апеляційний суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення суду 22 березня 2023 року не було дотримано процесуальних гарантій участі сторони в судовому процесі, оскільки справу розглянуто за відсутності позивача, який не з`явився в судове з поважних причин та клопотання про розгляд справи за його відсутності не направив.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення наступного змісту.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Установлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з теплової енергії, що поставляється позивачем за адресою: квартиру АДРЕСА_2 .

З розрахунку, наданого позивачем, випливає, що відповідачка ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем за надані комунальні послуги в сумі 36112,32 грн. за період з травня 2016 року по лютий 2022 року (51556,20 грн. - 12443,88 грн. (1/3 частина заборгованості за період з травня 2016 року по 28 березня 2019 року) - 3000 грн).

Згідно з частиною 3 статті 20 Закону України № 1875-ІV від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин,споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017, який діє на теперішній час, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За частиною 2 статті 32 Закону України № 1875-ІV від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно із статтею 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а статтею 25 даного Закону передбачено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону України № 1875-ІV від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017, який діє на теперішній час, споживач, зокрема має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до якого розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Доводи апеляційної скарги, з приводу того, що вона не проживала та не була зареєстрована в цій квартирі, а отже не отримувала послуги з постачання теплової енергії в період з 01.01.2015 по 01.05.2019 та не повина їх оплачувати суд не приймає до уваги.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний утримувати майно, що йому належить та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Факт не проживання співвласника у будинку, не позбавляє його обов`язку з утримання спільного майна.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

Враховуючи положення статті 541 ЦК України, зобов`язання з оплати витрат за житлово-комунальні послуги, наданих за адресою спільної квартири сторін є солідарними.

Відповідно до частини 1 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

У період з 01.01.2015 по 28.03.2019 позивачем надавалися послуги з постачання теплової енергії, зазначені обставини не спростовані, і за отримані послуги споживач зобов`язаний оплачувати надані йому послуги. Заборгованість за цей період становить 37331,94 грн.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в тій частині, що до цих вимог не підлягає застосуванню позовна давність, про яку просила відповідач.

За статтями 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Також, згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

За приписами статті 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Оскільки характер правовідносин, що склалися між сторонами, передбачає внесення оплати за фактично надані послуги з теплопостачання шляхом здійснення періодичних щомісячних платежів, то строк позовної давності повинен обраховуватися щодо кожного платежу окремо.

Відповідно, в даному випадку, позовна давність для заборгованості, що виникла за період з 01.01.2015 по 01.02.2019 (до суду позивач звернувся з позовом у лютому 2022 року) спливла у період з 01.02.2018 по 01.03.2022 (у відповідний місяць окремо для кожного платежу).

Сплата відповідачем платежу 2 травня 2019 року за отримані послуги у квітні 2019 року, про що зазначено у квитанції, не дає підстав для висновку, що по-перше, відповідачемвизнавався борг; по-друге, що позовна давність такими діями відповідача переривалася.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за отримані послуги з теплової енергії за період з 01.05.2015 по 01.02.2019 задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за період з квітня 2019 року по січень 2022 року, то в цій частині позивачем нарахована заборгованість в сумі 14224,26 грн. За цей період відповідачем сплачено у лютому 2022 року 3000 грн., яка позивачем не врахована при проведенні розрахунку.

За таких обставин колегія суддів вважає доведеним те, що у відповідача наявні заборгованість в сумі 11224,26 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується сплати відповідачем у травні 2019 року 500 грн., у грудні 2019 року - 1500 грн., у січні 2020 року 4900 грн., у квітні 2020 року - 500 грн., то ці суми позивачем у розрахунку заборгованості враховані, і відповідно сума заборгованості складає 11224,26 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина судового збору, спаченого позивачем за подання позовної заяви, в сумі 468,16 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог ((11224,26 грн. Х 100% : 59486,39 грн.) х 2481 грн. :100%).

Разом з тим, враховуючи процент задоволених позовних вимог, з позивача на користь відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3266,29 грн. (4026 грн. Х 81,13% : 100%).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України,

суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Грицаєнко Оленою Павлівною, задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 22 березня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Бахмут - Енергія» заборгованість за надані послуги з теплово енергії за період з 01.01.2015 по 01.02.2022 в сумі 11224,26 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 468,16 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3266,29 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус