П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/5695/23

Провадження № 22-ц/4815/398/24

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Красовський О.О.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини) о 12 год. 01 хв.

12 січня 2024 року у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 17 січня 2024 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Андрошулік І.А.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ;

заінтересована особа - Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області;

заінтересована особа - ОСОБА_2 ;

за участі: представника ОСОБА_2 - адвоката Меніка Віталія Вікторовича, ОСОБА_1 та її представника - адвоката Курила Романа Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області та ОСОБА_2 ; про встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року в суд звернулася ОСОБА_1 , заінтересована особа: Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області; про встановлення факту родинних відносин, а саме, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Тернові Поди Миколаївського району Миколаївської області.

Звертала увагу, що після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну ОСОБА_3 добровільно долучився до лав захисників України, а з ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі населеного пункту Тернові Поди Миколаївської області зник безвісти. Згодом його тіло було упізнано, після чого було видано свідоцтво про смерть. ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, проте при перевірці документів нотаріусом встановлено розбіжності між її теперішнім прізвищем - " ОСОБА_1 " та прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження як матері сина - " ОСОБА_1 ". В зв`язку із пропуском строку звернення до нотаріуса та відсутністю документів, що підтверджують факти прийняття спадщини і родинних відносин, у вчиненні відповідних нотаріальних дій відмовлено.

Внаслідок втрати документів про укладення шлюбу з ОСОБА_6 і про розірвання шлюбу з ним, з урахуванням того, що ці події відбувалися понад 50 років тому на території сучасної Російської Федерації, вона не в змозі відновити документи про цей шлюб. Єдиним способом підтвердити свої родинні відносини із ОСОБА_3 вважає ухвалення судового рішення.

Ухвалою Рівненського районного суду від 14 грудня 2023 року до участі у справі як заінтересовану особу залучено ОСОБА_2 .

Рішенням Рівненського районного суду від 12 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Рудне Вітебської області, Білорусія, є матір`ю ОСОБА_3 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Тернові Поди Миколаївського району Миколаївської області, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неповноті з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просила його скасувати, а заяву ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Обґрунтовуючи її, покликалася на відсутність обставин порушення права ОСОБА_1 , за захистом яких звернулася до суду, адже з листа приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу від 06 листопада 2023 року №85/02-14 не вбачається, чи подавала вона особисто заяву до нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Між тим, суд помилково взяв до уваги наведені доводи на усунення недоліків заяви і в зв`язку з цим відкрив провадження у справі.

Вважає, що в судовому засіданні було встановлено, що після смерті ОСОБА_3 було відкрито спадкову справу, однак клопотань про витребування її копії не заявлялося. Також судом не витребовувалися відповідні відомості, що стосуються можливих спадкоємців, які могли б бути залучені до справи як заінтересовані особи.

Щодо інших порушень судом норм процесуального права, які виявилися в упередженості до ОСОБА_2 , то такими, на її думку, є неповідомлення про залучення до участі у справі як заінтересованої особи, допит свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за її відсутності в судовому засіданні, неодноразове безпідставне визнання неповажними причин неприбуття в судове засідання та продовження судового розгляду, ухвалення оскаржуваного рішення за її відсутності. Тому ці обставини були підставою для відводу головуючого судді, однак у задоволенні відповідної заяви ОСОБА_2 відмовлено. Також вважає, що такими діями суд позбавив її доступу до правосуддя.

Не погоджувалася із висновками суду про відмову у клопотанні стосовно залишення заяви без розгляду. Так, між нею та ОСОБА_1 існують спірні правовідносини, адже вона проживала із ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу понад двадцять років. В зв`язку з цим теж претендує на спадщину після смерті ОСОБА_3 і зверталася з відповідною заявою до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав на транспортні засоби марки Delta 50QT, 2008 року випуску, та марки Shineray ХY150-17, 2020 року випуску. При цьому ОСОБА_1 , зауважуючи саме на прийнятті спадщини, неодноразово зверталася і до ІНФОРМАЦІЯ_5 з вимогами щодо отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю сина, в чому їй було відмовлено.

Крім того, зверталася увага на помилкове незастосування норм матеріального права, а саме ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 1, 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 161 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану", рішень Європейського суду з прав людини у справах Delcourt v. Belgium, Bellet v. France, роз`яснень постанов Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" та від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", висновку Верховного Суду, що висловлений у постанові від 22 квітня 2020 року у справі №200/14136/17.

У поданому відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Курило Р.М., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим 20 червня 1974 року міським ЗАГС м. Петрозаводськ Карельської АРСР РРФСР, актовий запис від 03 жовтня 1969 року №71, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , а його батьками зазначено ОСОБА_6 і ОСОБА_1 (а.с. 8).

ОСОБА_1 стверджувала, що ОСОБА_3 народився від шлюбних відносин із ОСОБА_6 . Проте у жовтні 1973 року шлюб між ними було розірвано, а відповідні документальні докази про це не збереглися.

Після повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати відповідні документи від державних установ Російської Федерації. При цьому загальновідомим є той факт, що між Україною та Російською Федерацією припинені офіційні комунікаційні зв`язки, в т.ч. і поштові послуги.

Щодо зміни прізвища із " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 ", то у паспорті громадянина України міститься запис Відділу РАГС Рівненського району Рівненської області про укладення нею 17 квітня 1974 року шлюбу із ОСОБА_11 . Її прізвище у відповідному свідоцтві серії НОМЕР_3 , виданим того ж дня Оржівською сільською радою народних депутатів Ровенського району Ровенської області, зазначено як " ОСОБА_12 " (дівоче). При цьому у свідоцтві міститься запис про те, що після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на " ОСОБА_1 " (а.с. 7, 13).

З архівної довідки Комунального підприємства "Трудовий архів Рівненської міської ради" № 1849/04-02 від 14 жовтня 2022 року видно, що відповідно до наказу від 05 лютого 1974 року № 25 по Оржівському деревообробному комбінату ОСОБА_1 була прийнята на роботу робочою на клеїльний прес в цех № 2 з 07 лютого 1974 року.

Згодом на підставі наказу від 13 січня 1976 року № 6 по Оржівському деревообробному комбінаті ОСОБА_1 , пресовщиця фанерного цеху, була звільнена з роботи за власним бажанням з 14 січня 1976 року.

На а.с. 16 міститься копія особової картки, яка заповнюється при прийнятті на роботу, де зроблено запис (російською мовою) " ОСОБА_1 ". У подальшому прізвище " ОСОБА_13 " було закреслене і записане прізвище « ОСОБА_1 ». Також у картці вказується про наявність у неї сина 1969 року народження.

У страховому свідоцтві по змішаному страхуванню життя серії НОМЕР_4 від червня 1991 року (день не вказано) зазначено, що страхувальник ОСОБА_3 має право одержати страхову суму після закінчення строку страхування, а у випадку його смерті страхова сума має бути виплачена ОСОБА_1 .

Змістом довідки Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 12 жовтня 2022 року №1905/02-1922 підтверджено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований у АДРЕСА_1 , і є сином ОСОБА_1 (а.с. 19).

Так само із довідки від 05 жовтня 2022 року №2378 про осіб, зареєстрованих у квартирі АДРЕСА_2 , видно, що до складу сім`ї ОСОБА_1 належить в т.ч. і ОСОБА_3 , який за цією адресою не зареєстрований (а.с. 20).

Теж саме зазначено і в Акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05 жовтня 2022 року №71, складеним комісією Клеванської селищної ради Рівненського району і затвердженим Клеванським селищним головою (а.с. 21-22).

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06 жовтня 2022 року встановлено, що 28 вересня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_1 щодо зникнення сина ОСОБА_3 зареєстровано кримінальне провадження № 0000520 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Сповіщенням сім`ї (без номера) про те, що на війні загинув її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09 жовтня 2023 року стверджується факт направлення цього документа саме ОСОБА_1 .

Постановою старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області від 04 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000327, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 грудня 2022 року, встановлено особу трупа. Цією постановою підтверджено, що ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір безвісно зниклого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває у прямій біологічній спорідненості із тілом невідомого військового, біологічний зразок якого було надано для дослідження експертам, з імовірністю 99, 746%.

Крім того, в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , які показали, що знали ОСОБА_3 за прізвищем " ОСОБА_4 ", а також їм відомо, що ОСОБА_1 є його матір`ю. При цьому вони не були обізнані з тим, що насправді ОСОБА_15 носив прізвище " ОСОБА_5 ". Під час навчання ОСОБА_3 у школі ОСОБА_1 відвідувала всі шкільні заходи, з нею спілкувалися вчителі та всі знали, що вона є матір`ю ОСОБА_15 .

З листа приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Чумак Т.В. від 06 листопада 2023 року №85/02-14 вбачається, що ОСОБА_1 звернулася за прийняттям спадщини та видачею свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим нотаріусом їй було відмовлено внаслідок відсутності документів, які могли би підтвердити родинні відносини з ОСОБА_3 , і пропуску строку звернення за прийняттям спадщини, а тому рекомендовано звернутися до суду.

Вважаючи, що оскільки в позасудовому порядку неможливо підтвердити родинні зв`язки її, як матері сина - ОСОБА_3 , що є необхідним для прийняття спадщини після відкриття спадщини, у жовтні 2023 року в суд звернулася ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що вона є матір`ю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Тернові Поди Миколаївського району Миколаївської області.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості заяви ОСОБА_1 , адже сукупністю перевірених і оцінених доказів у справі об`єктивно та переконливо підтверджується те, що вона є матір`ю ОСОБА_3 . При цьому зауважено, що встановлення факту, який має юридичне значення, є необхідним для прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті сина.

Згідно із ст. 293, пунктом 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні правовідносин до застосування підлягали норми права, на застосуванні яких наполягала заявник, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність обставин порушення права ОСОБА_1 , за захистом яких звернулася до суду, то колегія суддів зауважує, що окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій. При цьому суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України). Тобто в справах окремого провадження не можуть вирішуватися спори про право - як про це помилково вказує ОСОБА_2 , адже для цього процесуальним законодавством передбачено інше провадження - позовне.

Не можна погодитися з аргументами ОСОБА_2 про відсутність клопотань учасників справи щодо витребування копії спадкової справи та невитребування судом відповідних відомостей, що стосуються можливих спадкоємців, адже на а.с. 29, 44 містяться копії витягу №74446781 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23 жовтня 2023 року, де зазначається, що спадкодавцем є ОСОБА_3 , та листа приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Чумак Т.В. від 06 листопада 2023 року №85/02-14 про відмову в заяві про прийняття спадщини. Та обставина, що до участі у справі слід було залучити усіх можливих спадкоємців, спростовується тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця (ст. 1261 ЦК України).

Не заслуговують на увагу й посилання автора скарги на упередженість та перешкоджання у доступі до правосуддя, що виявилося у неповідомленні про залучення до участі у справі як заінтересованої особи, допиту свідків за відсутності ОСОБА_2 , неодноразовому визнанні неповажними причин неприбуття в судове засідання, ухваленні рішення за її відсутності, а також у відхиленні заявленого головуючому судді відводу.

Так, після залучення 14 грудня 2023 року ОСОБА_2 до участі у справі як заінтересованої особи вона та її представник повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи, однак 19 грудня 2023 року адвокат Менік В.І. клопотав про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншому судовому процесі. В наступному судовому засіданні 28 грудня 2023 року ОСОБА_2 і її представник брали участь, а 12 січня 2024 року адвокат Менік В.В. знову клопотав про відкладення розгляду справи внаслідок хвороби ОСОБА_2 . Проте 12 січня 2024 року суд, не задовольнивши це клопотання і визнавши причини їх відсутності неповажними, провів судове засідання і ухвалив за його результатами оскаржуване рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тобто процесуальним законом надано право розглядати справу за відсутності сторін, які належно повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки, тому суд не порушив зазначені норми права.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому суд першої інстанції зважав і на строки розгляду справи, що передбачено ст. 210 ЦПК України.

Отже, заявлений ОСОБА_2 відвід головуючому судді не ґрунтувався на обставинах справи та вимогах закону, а тому 28 грудня 2023 року вірно відхилений на підставі ухвали Рівненського районного суду (а.с. 93-94, зв.).

Так само є необґрунтованими є доводи про існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спору про право цивільне, адже цим обставинам суд надав вичерпну, об`єктивну та правильну оцінку, що відображено в ухвалі Рівненського районного суду від 12 січня 2024 року (а.с. 104-105, зв.).

Згідно з абз. другимч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове ухвалення оскаржуваного рішення, ОСОБА_2 не надала, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Спростовуються правильністю висновків суду і твердження про хибне застосування норм матеріального права.

З приводу покликань на незастосування висновку Верховного Суду, що висловлений у постанові від 22 квітня 2020 року у справі №200/14136/17, то відносини, що вирішуються, та які були предметом розгляду судом касаційної інстанції, відрізняються між собою правовою природою, характеристиками, обставинами справи, а, отже, не є подібними і застосуванню наведена правова позиція не підлягала.

Решта доводів ОСОБА_2 теж є необґрунтованими, а тому колегією суддів відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 05.03.2024

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків