Справа № 158/2812/23 Головуючий у 1 інстанції: Польова М. М.
Провадження № 22-ц/802/262/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» («ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 13.09.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір №167314448, за яким ОСОБА_1 , скориставшись електронним підписом через логін і пароль свого особистого кабінету, отримала 22000 грн кредитних коштів на умовах, узгоджених сторонами. Однак, свої зобов`язання за цим договором відповідач не виконувала, тому в неї утворилася кредитна заборгованість в загальній сумі 93416,40 грн станом на 16.11.2021 року.

Відповідно до договору факторингу №28/1118/0-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» 16.11.2021, та реєстру боржників №160 до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором №167314448.

20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20102022, на підставі якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги щодо виконання відповідачем (відповідно до реєстру боржників) зобов`язань за кредитним договором №167314448 від 16.11.2021 в загальній сумі 93 416,40 грн, з яких: 22 000 грн - заборгованість за основною сумою кредиту; 71 416,4 грн - заборгованість за відсотками.

Крім того, 09.08.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем укладено кредитний договір №05988-08/2021 про отримання позичальником 12000 грн кредитних коштів. Кредитний договір було підписано шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора із зазначенням її номеру мобільного телефону, реквізитів та підписів сторін, про що свідчить розділ 7 кредитного договору.

31.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №31012023, на підставі якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги щодо виконання відповідачем (відповідно до витягу з реєстру боржників) зобов`язань за кредитним договором №05988-08/2021 від 09.08.2021 в загальній сумі 24 852,00 грн, з яких: 12 000,00 грн - заборгованість за основною сумою кредиту; 12 852,00 грн - заборгованість за відсотками.

Окрім того, 05.09.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №/466188. Кредитний договір про отримання 6000 грн кредитних коштів підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора.

19.04.2022 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19042022-Г, на підставі якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги щодо виконання відповідачем (відповідно до реєстру боржників) зобов`язань за кредитним договором №/466188 від 05.09.2021 в загальній сумі 22 290 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість за основною сумою кредиту; 16 290 грн - заборгованість за відсотками.

Також 14.09.2021 між ТОВ «Кредитна Установа Європейська кредитна група» («КУ «ЄКГ») та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №/730323 на суму 4000 грн. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора відповідача.

19.04.2022 між ТОВ «КУ «ЄКГ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №19042022-Є, на підставі якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги щодо виконання відповідачем (відповідно до Реєстру боржників) зобов`язань за кредитним договором №/730323 від 14.09.2021 в загальній сумі 14 800 грн, з яких: 4000 грн - заборгованість за основною сумою кредиту; 10 800 грн - заборгованість за відсотками.

Разом з тим, 05.09.2021 між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем укладено договір позики № на суму 8000 грн. Договір позики було укладено шляхом підписання позичальником акцепту оферти від 05.09.2021 шляхом використання одноразового ідентифікатора в якості аналога власноручного підпису.

24.11.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №24/11-22/2, на підставі якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги щодо виконання відповідачем (відповідно до реєстру боржників) зобов`язань за договором позики № від 05.09.2021 в загальній сумі 69 879,99 грн, з яких: 7999,99 грн - заборгованість за основною сумою кредиту; 61 880 грн - заборгованість за відсотками.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за усіма вказаними договорами на загальну суму 225238,39 грн та судові витрати.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та просив скасувати рішення суду й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначав, що у відповідності до умов кожного з договорів їх підписання здійснювалось на підставі Закону «Про електронну комерцію» електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, що вказаний відповідачем при укладенні договорів, а також кредитні кошти перераховано на вказаний відповідачем номер банківської картки. Покликався на те, що дані договори у відповідності до вимог чинного законодавства недійсними не визнані, в силу ст. 204 ЦК України щодо них діє презумпція правомірності правочину. Суд дійшов помилкового висновку, що позивачем не підтверджено наявності кредитної заборгованості . Проте, відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, могла би надати суду у разі непогодження щодо здійснення відповідної операції з грошовими коштами певні заперечення та необхідні докази . Однак, будь яких належних доказів для спростування позовних вимог відповідачем не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Заперечують факт укладення відповідачкою наведених у позові кредитних договорів, отримання нею будь-яких кредитних коштів, а також погашення боргу за цими договорами. Зазначають, що посилання на те, що саме відповідач повинна надавати докази на спростування факту укладення кредитних договорів та відсутності заборгованості, не відповідає вимогам законодавства та суперечать ч. 1 ст. 84 ЦПК України. Вважають, що доводи про укладення відповідачкою кредитних договорів та отримання нею вказаних у позові сум кредитних коштів не підтвержено жодними належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи. Надані позивачем розрахунки суми боргу за кредитними договорами не є зведеними документами, не були погоджені з відповідачем, не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, вважають, що позивач не довів наявність у неї заборгованості за вказаними договорами кредиту у розмірі, зазначеному в розрахунках.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів отримання відповідачкою кредиту в сумі 8000 грн за договором від 05.09.2021 на картковий рахунок № НОМЕР_1 , а також набуття права вимоги до відповідача за іншими спірними кредитними договорами у відповідності до положень цих договорів з урахуванням недоведеності факту передачі позивачу прав вимоги від попередніх кредиторів за договорами факторингу.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст.3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Згідно із п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, 13.09.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №167314448, відповідно до умов якого клієнту надано кредит в розмірі 22 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить розділ 5 кредитного договору, реквізити сторін (т. 1 а.с.13-16).

Згідно із пп. 1.7 вищевказаного договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту, а саме до 13.10.2021. До вказаної дати нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 441,65 процентів річних, що становить 1,21 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним; за умови продовження строку дисконтного періоду на умовах п.1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 490,93 процентів річних від суми кредиту, що становить 1,35 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним (пп. 1.9.2 договору №167314448).

На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за договором позики у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, позивачем надано суду копії договору №167314448 від 13.09.2021, паспорт споживчого продукту «Смарт» до договору №167314448 від 13.09.2021, платіжне доручення від 13.09.2021 про перерахування отримувачу ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_2 ….2836 22000 грн кредитних коштів, розрахунок заборгованості за кредитним договором №167314448 від 13.09.2021 за період з 06.03.2023 по 31.07.2023, відповідно до якого залишок заборгованості складає 71 416,4 грн, та розрахунок заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором №167314448 за період з 13.09.2021 по 06.03.2023, відповідно до якого залишок заборгованості складає 71 416,4 грн. (т. 1 а.с.12-16, 20, 231-235).

До матеріалів справи додано докази про те, що 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (т. 1 а.с.17-18).

Позивач покликається на те, що відповідно до реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 93416,40 грн, з яких: 22 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 71 416,4 грн - заборгованість за відсотками.

Проте, дійсно, в цій частині позовних вимог позивачем не доведено факту наявності права вимоги у позивача, оскільки товариством не надано суду договору факторингу від 16.11.2021, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», на який воно покликалось у позовній заяві.

Як вбачається з доданих до апеляційної скарги документів, позивач надав суду апеляційної інстанції копію договору факторингу № 28/118-01 від 28 листопада 2018 року між цими ж товариствами, однак суд не може взяти його до уваги при даному спорі, оскільки він був укладений раніше, ніж кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 (13.09.2021), а тому його дія не поширюється на спірні зобов`язання.

Отже, в цій частині в позову слід відмовити.

Також судом встановлено, що 05.09.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 підписано акцепт оферти на укладення договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/3, відповідно до умов якого клієнту надано кредит в розмірі 8000 гривень строком на 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 1,225 % за один день та 447,125 % річних за умови належного виконання умов договору. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 10 940,00 грн.

Однак, договором передбачено, що у разі неналежного виконання умов договору застосовується максимальна відсоткова ставка у розмірі 3,5 % за один день (1277,5 % річних).

Отже, підписуючи акцепт оферти, заявку-анкету на отримання кредиту, вказавши свої ідентифікуючі дані, відповідач одночасно погодилася із вказаними умовами кредитного договору (т. 1 а.с. 68-74).

На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених у позовній заяві, представник позивача надав суду копії пропозиції укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/3 від 05.09.2021, та надання кредиту згідно із заявкою-анкетою №3803670 від 05.09.2021, акцепт оферти на укладення договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/3 від 05.09.2021, заявку-анкету на отримання кредиту №3474199 від 09.02.2021, паспорт споживчого кредиту, довідку про ідентифікацію, квитанцію про переказ коштів та розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 05.09.2021 за період з 24.11.2022 по 31.07.2023, відповідно до якого, на думку позивача, розмір заборгованості складає 69879,99 грн , в тому числі: тіло кредиту 7999,99 грн та проценти 61880 грн (т. 1 а.с.68-72, 74, 79).

24.11.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №24/11-22/2, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (т. 1 а.с.75-76). Актом прийому-передачі реєстру боржників за цим договором факторингу від 24.22.2022 та витягом з реєстру боржників підтверджено факт переходу права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним договором кредиту від ТОВ «Інфінанс» до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Разом з тим, аналізуючи надані суду докази та умови кредитного договору, суд апеляційної інстанції не погоджується із розміром заборгованості, визначеним позивачем . Колегія суддів вважає, що до стягнення з відповідачки підлягає борг за тілом кредиту 7999, 99 грн та проценти за користування кредитними коштами за 30 днів, виходячи із максимальної відсоткової ставки - 3,5% за один день, тобто 8400 грн. В решті вимог за цим договором слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог, оскільки строк кредитування договором визначено лише 30 днів (до 05.10.2021), а позивачем нарахування здійснено до 31.07.2023 року без належного обгрунтування.

Такий висновок відповідає судовій практиці Верховного Суду, що закріпилася в частині формування правових позицій щодо застосування ст. 1048, ст. 1050, ст. 625 ЦК України у кредитних спорах. Верховний Суд підтримує правовий висновок, сформований Великою Палатою ще у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12, підтверджений постановами у справах №296/10217/15-ц від 07.07.2020 р., №912/1120/16 від 04.02.2020 р., №910/18943/20 від 27.07.2021 р. та іншими, де розмежовані поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» та вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Отже, до стягнення з відповідачки ОСОБА_1 за договором, укладеним з ТОВ «Інфінанс», підлягає всього сума боргу в розмірі 16399,99 грн (7999,99 грн тіла кредиту + 8400 грн процентів).

Крім того, 09.08.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було також укладено договір про надання фінансового кредиту №05988-08/2021, відповідно до умов якого клієнту надано кредит в розмірі 12 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником електронного підпису, про що свідчить розділ 7 кредитного договору, реквізити та підписи сторін (т. 1, а.с.25-26).

Згідно із пп. 1.2 вищевказаного договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 07.09.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 328,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,90 % від суми кредиту за кожний день користування ним (пп. 1.3 договору №05988-08/2021).

На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за договором фінансового кредиту у спосіб та в обсязі, зазначених у позовній заяві, представник позивача надав суду копії договору №05988-08/2021від 09.08.2021, додаток №1 до договору про надання фінансового кредиту №05988-08/2021, паспорта споживчого продукту до договору №05988-08/2021 від 09.08.2021, заявку від 07.09.2021 на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту на 7 днів, додаткову угоду №3 до договору про надання фінансового кредиту №05988-08/2021 від 09.08.2021, заявку від 14.09.2021 на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту на 14 днів, додаткову угоду №3 до договору про надання фінансового кредиту №05988-08/2021 від 09.08.2021, заявку від 28.09.2021 на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту на 30 днів, додаткову угоду №3 до договору про надання фінансового кредиту №05988-08/2021 від 09.08.2021, розрахунок заборгованості за кредитним договором №05988-08/2021 від 09.08.2021 за період з 31.01.2023 по 31.07.2023, відповідно до якого залишок заборгованості складає 24 852 грн, з яких тіло кредиту 12000 грн, проценти 12852 грн, та розрахунок заборгованості ТОВ «ФК «Інвеструм» за кредитним договором №05988-08/2021 від 09.08.2021 за період з 09.08.2021 по 30.01.2023 (т. 1 а.с.25-31, 38, 172-178).

31.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №31012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (т. 1 а.с.33-35). Зокрема, суд дійшов неправильного висновку щодо недоведеності права вимоги у позивача до відповідачки ОСОБА_1 за кредитними зобов`язаннями, що виникли з договору, укладеного з ТОВ «ФК «Інвеструм», оскільки суду надано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 31.01.2023 та витяг з цього реєстру щодо суми боргу ОСОБА_1 . Крім того, суду також надано підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачці на вказану нею кредитну картку № НОМЕР_3 у Приватбанку.

Згідно із п. 3.3.4. договору клієнт має право відстрочити виконання зобов`язання на строк 7/14/30 днів, сплативши для цього проценти відповідно до наведеного розрахунку: 7 днів - 3% на добу від тіла кредиту; 14 днів 2,5% на добу від тіла кредит; 30 днів 2,2% на добу від тіла кредиту. Відповідно до додаткових угод будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості станом на 07.09.2021 року сторонами визначена в розмірі 15240 грн.

Однак, виходячи з наведених вище умов цього кредитного договору та норм закону і правових висновків Верховного Суду, колегія суддів апеляційного суду вважає, що розрахунок розміру процентів за користування кредитними коштами також не відповідає встановленим обставинам. Таким чином, встановлено, що умовами договору визначено строк кредитування 30 днів до 09.09.2021 року. Відповідачем тричі подано заявки на відстрочення виконання зобов`язання в загальному на 51 день, за які не нараховувались проценти, а сплачувались позичальницею ОСОБА_1 вказані в додатковій угоді суми коштів (2520 грн, 4200 грн, 7920 грн).

Разом з тим, відповідно до п.4.3 договору кредиту визначено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, визначений в п.1.2 (до 07.09.2021) договору та/або в додатках до цього договору, проценти, передбачені в п.1.3 договору (0,90% за один день) продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору.

Таким чином, розмір процентів, які слід стягнути з відповідачки, становить 9720 грн ( 12000 грн х 0,90% х 90 дн.). А всього заборгованість, яка підлягає до стягнення з відповідачки в користь позивача, становить 21720 грн (12000 грн тіло кредиту + 9720 грн проценти). В решті позовних вимог за цим договором слід відмовити.

Також 05.09.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №/466188, відповідно до умов якого клієнту надано кредит в розмірі 6000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником електронного підпису, про що свідчить розділ 7 кредитного договору, реквізити та підписи сторін (т. 1, а.с.43-44).

Згідно із пп. 1.2 вказаного договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 04.10.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 547,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,5 % на добу (пп. 1.3 договору №/466188).

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним нараховано заборгованість відповідачці за кредитним договором №/466188 від 05.09.2021 за період з 05.09.2021 по 19.04.2022 складає 22 290 грн, яка складається з тіла кредиту 6000 грн та процентів за користування кредитом 16290 грн. (т. 1 а.с.43-46, 51).

19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема і щодо ОСОБА_1 , що підтверджено копіями договору факторингу та акту прийому-передачі реєстру боржників і витягу з реєстру боржників щодо відповідачки на суму боргу в розмірі 22290 грн (т. 1 а.с.47-50).

Проте, беручи до уваги умови кредитного договору від 05.09.2021 року, а саме з п.4.3 договору, яким передбачено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, визначений в п.1.2 цього договору (до 04.10.2021) та/або в додатках до цього договору, проценти, передбачені в п.1.3 договору (1,5% за добу) продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення. Отже, проценти за користування належить нараховувати за весь час строку кредитування (за 30 днів) та не більше 90 днів після прострочення його сплати, а, враховуючи відсутність погашення боргу , всього за 120 днів.

Таким чином, розмір процентів, які слід стягнути з відповідачки, становить 10800 грн (6000 грн х 1,5% х 120 дн.). А всього заборгованість, яка підлягає до стягнення з відповідачки в користь позивача за цим договором, становить 16800 грн ( 6000 грн тіло кредиту + 10800 грн проценти). В решті позовних вимог за цим договором слід відмовити.

Також позивачем пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання фінансового кредиту № /730323 від 14 вересня 2021 року, укладеного між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 , відповідно до якого товариство надає клієнту фінансовий кредит у межах суми 4000 грн, зазначеної клієнтом у заявці, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.3 визначено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 547,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,5% на добу. Тип процентної ставки фіксована.

Згідно з п. п. 1. 2, 6.1, розділом 7 вищевказаного договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 13 жовтня 2021 року, строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором R15596 (таким самим ідентифікатором підписана форма від 14 вересня 2021 року, додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № /730323 від 14 вересня 2021 року).

Зі змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором №/730323 від 14.09.2021 за період з 14.09.2021 по 19.04.2022 слідує, що залишок заборгованості позивачем нараховано в сумі 14 800 грн, з яких: 4000 грн тіло кредиту, 10800 грн - проценти (т.1, а.с.55-57, 63).

Виходячи з умов кредитного договору від 14.09.2021 року, а саме з п.4.3 договору, яким передбачено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, визначений в п.1.2 цього договору (до 13.10.2021) та/або в додатках до цього договору, проценти, передбачені в п.1.3 договору (1,5% за добу) продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення. Отже, проценти за користування належить нараховувати за весь час строку кредитування (за 30 днів) та не більше 90 днів після прострочення його сплати, а, враховуючи відсутність погашення боргу, всього за 120 днів.

Таким чином, на думку колегії суддів, розмір процентів, які слід стягнути з відповідачки за вказаним договором, становить 7200 грн (4000 грн х 1,5% х 120 дн.). А всього заборгованість, яка підлягає до стягнення з відповідачки в користь позивача за цим кредитним договором, становить 11200 грн (4000 грн тіло кредиту + 7200 грн проценти). В решті позовних вимог за даним договором слід відмовити.

19 квітня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19042022-Є, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄФПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (т. 1 а.с.58-62). Як видно з акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 19 квітня 2022 року № 19042022-Є та витягу з цього реєстру, позивачем підтверджено право вимоги щодо заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором від 14.09.2021, укладеним нею з ТОВ «КУ «Європейська кредитна група».

Отже, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 про недоведеність факту укладення спірних кредитних договорів, одержання нею кредитних коштів, оскільки вказані доводи спростовані зазначеними вище доказами, а також наданими суду виписками з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , відкритого в ПАТ КБ «Приватбанк» на її ім`я, де видно надходження у відповідні дати зазначених сум, а також перерахування саме таких сум за її заявками для відстрочення зобов`язання на 7, 14 та 30 днів перед ТОВ «Інвеструм», що відповідає змісту договорів, які є в матеріалах даної справи, де позичальниця вказувала саме цей рахунок як такий, на котрий слід перераховувати кредитні кошти (т. а.с.204-213).

Крім того, електронною заявкою-анкетою на отримання кредиту № 3803670 спростовано також доводи апеляційної скарги щодо неотримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 8000 грн від ТОВ «Інфінанс» 05.09.2021 року на картку № НОМЕР_1 , оскільки немає підтверджень про належність цієї картки відповідачці. Однак, зі змісту цієї заявки-анкети вбачається, що ОСОБА_1 просила надати їй кредитні кошти і саме таку картку вказала для перерахування коштів у зв`язку з оплатою послуг ФОП « ОСОБА_3 » із зазначенням своїх анкетних даних та номерів контактних телефонів свого та ОСОБА_4 (а.с.71,74 т.1).

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повній мірі врахував зазначені норми законодавства та висновки Верховного Суду, позаяк встановлені обставини справи підтверджують обов`язок ОСОБА_1 сплатити частково заборгованість за всіма спірними кредитними договорами, за якими право вимоги перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договорів факторингу, окрім договору від 13.09.2021 року, за яким позивачем не доведено перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс».

Підстав вважати, що кредитні договори укладені з порушенням вимог Закону Україну «Про електронну комерцію», колегією суддів не встановлено.

Твердження відповідача про те, що сума заборгованості за тілом кредиту відсутня, не узгоджується з наявними у справі матеріалами, а сама відповідачка на підтвердження вказаних доводів ні до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не подала належних та допустимих доказів, окрім заперечень щодо укладення таких договорів. Також відповідачем не надано доказів повернення отриманих у кредит коштів кредитору. Вона стверджувала, що жодних погашень заборгованості за всіма спірними договорами нею не здійснювалось.

Таким чином, колегія суддів вважає, що нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеними строками кредитування суперечить вказаним вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.

Враховуючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд бере їх частково до уваги, задовольняючи апеляційну скаргу частково, зменшуючи суму заборгованості за процентами за користування кредитними коштами та в частині вимог про стягнення заборгованості за договором від 13.09.2021 року відмовляє.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню кредитна заборгованість за договорами:

- №/3, укладеним 05.09.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 у розмірі 16399,99 грн, з яких: основна сума боргу 7999,99 грн, заборгованість за процентами - 8400 грн;

- №05988-08/2021 від 09.08.2021, укладеним між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 у розмірі 21720 грн, з яких: основна сума боргу - 12000 грн, заборгованість за процентами - 9720 грн;

- №/466188, укладеним 05.09.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 , у розмірі 16800 грн, з яких: основна сума боргу - 6000 грн, заборгованість за процентами - 10800 грн;

- №/730323 від 14 вересня 2021 року, укладеним між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 , у розмірі 11200 грн, з яких: основна сума боргу - 4000 грн, заборгованість за процентами - 7200 грн.

Тобто, загальна сума заборгованості за всіма кредитними договорами складає 66119,99 грн.

З огляду на викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо відмову у задоволенні позову повністю , а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення позову.

У зв`язку із скасуванням судового рішення і частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.

Позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково, а саме на 29 %.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений за подачу позову судовий збір у розмірі 979,79 грн (3378,58 х 29%), та сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1469,68 грн (5067,87 х 29%), а всього 2449,47 грн.

Відповідно до ч. ч.4, 5 ст. 268 ЦПК у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення . Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2023 року у даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» кредитну заборгованість у загальному розмірі 66119 (шістдесят шість тисяч сто дев`ятнадцять) гривень 99 копійок за кредитними договорами:

- №/3, укладеним 05.09.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 , у розмірі 16399,99 грн, з яких: основна сума боргу 7999,99 грн, заборгованість за процентами - 8400 грн;

- №05988-08/2021 від 09.08.2021, укладеним між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 , у розмірі 21720 грн, з яких: основна сума боргу - 12000 грн, заборгованість за процентами - 9720 грн;

- №/466188, укладеним 05.09.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 , у розмірі 16800 грн, з яких: основна сума боргу - 6000 грн, заборгованість за процентами - 10800 грн;

- №/730323 від 14.09.2021, укладеним між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 , у розмірі 11200 грн, з яких: основна сума боргу - 4000 грн, заборгованість за процентами - 7200 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплачений за подачу позову та апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2449 (дві тисячі чотириста сорок дев`ять) грн 47 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 березня 2024 року.

Головуючий

Судді